23.976 Romanian from DVD RETAiL
RAŢIUNE ŞI SIMŢIRE
A sosit fiul dv de la Londra.
- Tată... - John...
Vei vedea că moşia Norland mi-a fost lăsată moştenire într-un mod
care mă împiedică să o împart între cele două familii ale mele.
Norland este în întregime a ta, prin lege.
Mă bucur pentru tine şi pentru Fanny.
Dar mama ta vitregă, soţia mea şi fiicele nu au decât 500 pe an.
Abia dacă pot trăi din asta. Nimic pentru zestrea fetelor.
- Trebuie să le ajuţi. - Desigur.
Trebuie să-mi promiţi asta.
Îţi promit, tată. Îţi promit.
Să le ajutăm? Ce vrei să spui?
Le vom da 3.000. Dobânda va fi un venit în plus.
- Astfel îmi voi ţine promisiunea. - Mai mult decât suficient.
În astfel de ocazii, e bine să faci mai mult decât mai puţin.
Desigur, nu a precizat o anumită sumă.
Atunci ce zici de 1.500?
Ce frate ar fi atât de generos cu surorile lui vitrege?
- Nu se pot aştepta la mai mult. - Cât îţi poţi permite?
100 pe an pentru mamă e mai bine decât să piardă 1.500 odată.
Dacă trăieşte mai mult de 15 ani, vom fi complet traşi pe sfoară.
Oamenii uită să moară când primesc o rentă viageră.
Cu 20 din când în când mă voi achita onorabil de promisiune.
Sunt convinsă că tatăl tău nu credea că le vei da bani.
- Vor avea 500 pe an. - Ce vor mai mult?
Fără trăsură, cai, câţiva servitori, fără musafiri...
Ce confortabil!
Vor fi ele în stare să-ţi dea ţie ceva.
Marianne, nu poţi cânta altceva?
Mama plânge de la micul dejun.
Ceva mai puţin sumbru.
Musafir în propria-mi casă! Nu pot suporta asta, Elinor.
- Mamă, nu avem unde merge. - John şi Fanny vor sosi curând.
Vrei să fiu aici ca să-i întâmpin? Vulturi hulpavi!
Voi începe să caut imediat o casă.
Până atunci, trebuie să le acceptăm sosirea.
Margaret, eşti acolo? Coboară, John şi Fanny vor sosi curând.
De ce vor locui la Norland? Au o casă la Londra!
Casele se moştenesc de către fii, nu de către fiice. Aşa spune legea.
- Haide. Ne vom juca cu atlasul tău. - E atlasul lor, nu al meu.
Luaţi loc.
Ne căutăm o casă nouă şi nu-i pot reţine decât pe Thomas şi Betsy.
Ne pare rău să ne despărţim de voi,
dar suntem sigure că noua dnă Dashwood va fi o stăpână corectă.
Singura mea grijă este cât le va lua ca să se mute.
- Ce mai face dna Ferrars? - Se simte întotdeauna bine.
Fratele meu e cu ea acum. Este un tânăr foarte popular.
Are propria lui trăsură.
- Aveţi doi fraţi? - Da. Edward e cel mai mare.
Călătoreşte de la Plymouth şi va poposi aici.
- Dacă nu vă deranjează. - Dragă John...
Acesta e casa ta.
- Fanny vrea cheia de la argintărie. - Ce vrea să facă cu ea?
Probabil că vrea să numere piesele. Ce faci?
Cadouri pentru servitori. Unde e Margaret? Iar se ascunde.
- Măcar scapă de Fanny. - Tu nu i-ai adresat un cuvânt.
Ba da. Am spus da şi nu.
Bună dimineaţa, Fanny.
Bună dimineaţa, dră Marianne.
Cum vi s-a părut argintăria? E în întregime autentică?
- Când soseşte fratele dv? - Edward trebuie să sosească mâine.
Nu va sta mult timp. Îi va ceda Margaret camera?
Priveliştea e incomparabilă şi vreau să vadă toată splendoarea moşiei.
Dnă Dashwood, dră Dashwood, dră Marianne.
Fratele meu, Edward Ferrars.
Luaţi loc.
Unde e dra Margaret? Încep să mă îndoiesc de existenţa ei.
Iertaţi-ne, dle Ferrars. Fiica mea cea mică este timidă cu străinii.
Şi eu sunt timid şi nu am o scuză ca a ei.
Cum vă place priveliştea, dle Ferrars?
Foarte mult. Grajdurile sunt frumoase şi bine întreţinute.
Grajdurile? Ferestrele dv dau spre lac.
Din greşeală am fost găzduit într-o cameră a familiei, dar s-a rezolvat.
Acum sunt instalat în camera de oaspeţi.
Ceai!
Sunt răsfăţate cu toatele! Margaret e mereu prin copaci sau pe sub mobilă.
Marianne abia dacă mi-a adresat un cuvânt civilizat.
Şi-au pierdut tatăl. Vieţile lor nu vor mai fi la fel.
Asta nu este o scuză!
Biblioteca.
- Sunt în majoritate străine. - Într-adevăr. Magnific.
Niciodată nu mi-a plăcut mirosul cărţilor.
E praf. Am auzit că ai planuri mari pentru pâlcul de aluni.
Îi voi tăia şi voi elibera locul pentru un templu în stil grecesc.
Foarte interesant. Îmi arăţi locul?
E prea scump şi nu ne trebuie patru dormitoare. Putem dormi împreună.
Atunci aceasta.
Avem doar 500 de lire pe an.
Voi mai trimite scrisori astăzi.
Mă scuzaţi, dar cred că am găsit ceea ce căutaţi.
Nu vrei să ieşi? Nu te-am văzut toată ziua.
Va trebui să-l lărgim. Veţi putea să vă adaptaţi după orarul nostru.
Mă scuzaţi, dar aveţi cumva un atlas de încredere?
- Cred că da. - Trebuie să verific locaţia Nilului.
Sora mea îmi spune că se află în America de Sud.
Nu! Nu, se înşeală.
Cred că este în Belgia.
Cu siguranţă nu. Cred că vă gândiţi la Volga.
- Volga, care izvorăşte din... - Vladivostok şi se varsă la...
- Wimbledon. - Da, de unde vin boabele de cafea.
Nilul izvorăşte din Abisinia.
Serios? Interesant.
- Îmi pare bine. Edward Ferrars. - Margaret Dashwood.
E lângă proprietate şi ar fi o adăugire dezirabilă.
- Voi merge acolo să vorbesc cu... - Gibson.
- Va fi încântat să vândă. - Va cere mai mult decât face.
V-am rănit?
Mulţumesc. Mă iertaţi.
A fost preferata tatălui meu.
Mulţumesc că aţi ajutat-o pe Margaret. S-a schimbat de când aţi venit.
Compania ei îmi face plăcere.
- V-a arătat căsuţa din copac? - Încă nu.
Îmi faceţi onoarea, dră Dashwood?
- E foarte frumos afară. - Cu plăcere.
- Margaret vrea să călătorească. - Ştiu. Curând va pleca în China.
O voi însoţi ca servitor, fiind foarte evident că voi fi foarte prost tratat.
- Ce sarcini veţi avea? - Dueluri şi spălatul podelelor.
Care va fi ordinea?
Mereu mi-am dorit liniştea unei vieţi private,
dar mama mea e hotărâtă să-mi fac un viitor strălucit.
Orator. Politician. Chiar avocat, dacă aş avea o trăsură.
Dv ce vă doriţi?
Prefer biserica, dar asta nu e destul de inteligent pentru mama mea.
Preferă armata, dar asta este prea inteligent pentru mine.
- Aţi locui în Londra? - Detest Londra.
Viaţa la ţară e ideală pentru mine. O mică parohie unde să fiu de folos.
Voi creşte găini... Voi ţine predici foarte scurte.
Vorbiţi de inutilitate. imaginaţi-vă cum este
când nu-ţi poţi alege nicio ocupaţie.
Împrejurările sunt identice în cazul amândurora.
Cu excepţia faptului că dv vă veţi lua în primire moştenirea.
Noi nici nu putem să muncim pentru a noastră.
Poate că Margaret are dreptate. Pirateria e singura noastră şansă.
Ce presupune frecatul podelelor?
"Nicio voce divină furtuna n-o alunga. Nicio lumină bună nu strălucea."
"Odată rupţi de orice ajutor, am pierit, fiecare singur."
"Dar eu, sub marea agitată şi scufundat sub ape mai adânci..."
Nu, Edward.
"Nicio voce divină furtuna n-o alunga. Nicio lumină bună nu strălucea."
"Odată rupţi de orice ajutor, am pierit, fiecare singur."
Simţi disperarea? Încearcă din nou.
"Nicio voce divină furtuna n-o alunga. Nicio lumină bună nu strălucea."
"Odată rupţi de orice ajutor, am pierit, fiecare singur."
Mamă...
Uite. Tocmai a sosit.
"Voi fi încântat să vă ofer un cămin la Barton Cottage, imediat ce"...
- E de la sir John Middleton. - Chiar şi Elinor va accepta chiria.
- Ea nu a văzut scrisoarea? - Nu. O voi chema imediat.
Aşteaptă. Nu ne vom grăbi.
Cred că Edward şi Elinor au devenit ataşaţi unul de celălalt.
Ar fi o cruzime să plecăm aşa curând. Devonshire e atât de departe.
- Nu eşti de acord cu alegerea ei? - Sub nicio formă.
- Edward e foarte plăcut. - Plăcut? Dar...
Îi lipseşte ceva. E prea liniştit. Felul cum citeşte...
Elinor nu are sentimentele tale.
O poate iubi? Poate fi sufletul satisfăcut cu afecţiuni politicoase?
Când iubeşti simţi că arzi. Ca Julieta, Guinevere, Heloise.
- Toate au sfârşit cam patetic. - Patetic? Să mori pentru iubire?
- Ce poate fi mai glorios? - Sensibilităţile tale romantice...
"E iubirea infatuare sau sentiment? E nemuritoare ca adevărul".
"Nu e un boboc ce se usucă atunci când tinereţea păleşte".
"Creşte fără apă şi nu e înşelată de raza unei promisiuni".
Păcat că Edward nu are o pasiune pentru lectură.
Tu i-ai cerut să citească, apoi l-ai intimidat.
Comportamentul tău e cordial. Îl placi în ciuda felului cum citeşte.
Cred că este un om plăcut şi demn.
Laude, într-adevăr.
Îi voi fi pe deplin devotată când îmi vei spune că va fi fratele meu.
- Ce mă fac fără tine? - Fără mine?
Cu siguranţă vei fi foarte fericită, dar nu pleca foarte departe.
- Nu se pune problema... - Îl iubeşti?
Nu neg că am o părere foarte bună despre el. Că...
...îl stimez foarte mult. Îl plac.
"Îl stimez"? "Îl plac"? Dacă mai spui asta, voi pleca din cameră.
Poţi crede că simt mult mai mult. Altceva să nu crezi.
E iubirea infatuare sau sentiment?
- Sau Ferrars? - Du-te la culcare.
"Nu neg că am o părere foarte bună despre el".
"Că... îl stimez foarte mult".
"Îl plac".
Suntem foarte bucuroase că l-aţi invitat pe Edward la Norland.
Tuturor ne place foarte mult.
Ne-am pus speranţe mari în el. Mama are aşteptări mari.
Şi în căsătorie. E hotărâtă ca el şi Robert să facă partide bune.
Dar sper că îşi doreşte să se căsătorească din dragoste.
Inima nu ne conduce întotdeauna în direcţia cea mai potrivită.
Edward e plin de compasiune. O pradă uşoară pentru femeile fără bani.
Odată intrat într-un aranjament, nu-şi va călca niciodată cuvântul.
Dar asta îl va ruina.
Sunt îngrijorată. Mama îşi va retrage susţinerea bănească,
dacă îşi va dărui afecţiunea unei femei nedemne de el.
Vă înţeleg perfect.
Devonshire?
Vărul meu, sir John Middleton, ne-a oferit o casă mică.
Cred că e om cu stare.
E văduv şi locuieşte la Barton Park. Ne-a oferit Barton Cottage.
O vilişoară? Minunat. Vilişoarele sunt mereu confortabile.
Nu veţi pleca înainte să se termine vara?
Nu mai putem abuza de bunăvoinţa surorii dv.
- Vei veni să stai cu noi. - Mi-ar plăcea.
Edward e de mult aşteptat de mama.
Vino cât de repede poţi, Edward. Nu uita, eşti mereu binevenit.
- Nu-l puteţi lua cu voi? - Nu ni-l putem permite.
Ar putea să se facă util la bucătărie. Iertaţi-mă.
Dră Dashwood...
Elinor... Trebuie să-ţi vorbesc.
Este ceva foarte important, ceva ce trebuie...
...să-ţi spun... despre educaţia mea.
- Educaţia ta? - Da.
S-a desfăşurat, destul de straniu, la Plymouth.
- Îl ştiţi? - Plymouth? Nu.
Am petrecut patru ani acolo.
Într-o şcoală condusă de dl Pratt.
- Pratt? - Exact. Pratt.
Cât timp am fost acolo...
Vreau să spun, el a... a...
Trebuie să fii la Londra imediat.
- Plec după-amiază. - Mama doreşte să pleci imediat.
Mă scuzaţi.
Edward a promis că va aduce atlasul la Barton.
Sunt sigură că o va face în mai puţin de două săptămâni.
Dragul de Edward...
Salutare!
Sir John...
Dragele mele doamne! În sfârşit, iată-vă!
- Sir John, bunătatea dv... - Nici să nu aud! Linişte!
V-o prezint pe soacra mea dragă, dna Jennings.
Dv trebuie să fiţi dna Dashwood. Aţi călătorit decent? Bietele de voi!
De ce nu aţi venit mai întâi la conac?
- V-am văzut trecând. - John a adus trăsura.
- Nu ar trebui să aştepte. - Avem atât de puţină companie.
Parcă vă cunosc deja. Ce fiinţe încântătoare!
- Veţi cina la Barton Park zilnic. - Sir John, nu putem...
Nu accept niciun refuz! Nici nu le aud. Insist!
Lăsaţi-ne să ne instalăm. Dar vă mulţumim foarte mult.
Trimiteţi-vă omul după trăsură imediat ce sunteţi gata. La revedere.
Nu ne mulţumiţi.
Ai picioarele reci.
Ce-ai făcut? Poţi creşte cartofi în toată ţărâna asta.
E rece. Mi-e frig.
Unde să fie Brandon? Sper că nu şi-a schilodit calul.
Colonelul Brandon e cel mai râvnit burlac din ţinut.
Sigur vă va alege pe una dintre voi. E mai potrivit pentru dra Dashwood.
Dar îndrăznesc să spun că ea şi-a lăsat inima în Sussex.
Te văd, dră Marianne! Cred că am descoperit un secret.
Eşti mai rău decât prepelicarul meu cel mai bun!
Ce fel de om e? Măcelar, brutar, fabricant de lumânări? Voi afla.
- Se pricepe la aşa ceva. - Aici nu avem secrete.
Sau dacă avem, nu le putem păstra pentru mult timp.
- Cred că e preot paroh. - Sau poate un locotenent chipeş.
- Dă-ne un indiciu. Poartă uniformă? - Nu are o profesie.
E nobil?
- Ştii că nu există aşa ceva. - Numele lui începe cu F.
F? O literă promiţătoare.
Foster? Forrest? Fotheringay? Featherty?
- Fortescue? - Fondant?
Îmi permiteţi să cânt la pianul dv?
Da, desigur.
- Aici nu ţinem la etichetă. - Vă rog să mă iertaţi...
Nici nu mai tin minte de când n-am mai auzit un cântec în casa asta.
Brandon! Vino să faci cunoştinţă cu frumoasele noastre vecine.
Ce păcat că ai întârziat. Nu ai auzit-o pe privighetoarea noastră.
Păcat într-adevăr.
El e bunul meu prieten, col Brandon. Am luptat împreună în Indiile de Est.
- Nimeni în lume nu e ca el. - Aţi fost în Indiile de Est?
- Cum e acolo? - Cald.
Aerul are iz de condimente.
Dră Dashwood, acum e rândul dv să ne încântaţi.
Ştiu în ce gamă ne veţi cânta.
Fa major!
Nu ai niciun drept să faci presupuneri...
- Tu mi-ai spus. - Nu ţi-am spus nimic.
- Îl vor cunoaşte când va veni. - Nu vorbeşti despre aşa ceva.
- Toată lumea vorbea. - Dna Jennings nu e "toată lumea".
Îmi place de ea. Vorbeşte. Noi nu vorbim niciodată de nimic.
Dacă nu puteţi fi civilizate, limitaţi-vă să vorbiţi despre vreme.
Sigur au destulă trestie pentru un coşuleţ de copil.
Ştii ce se spune?
Se spune că ai început să preferi compania cuiva. Şi de ce nu?
Un bărbat ca tine... Ar fi o tânără foarte norocoasă.
Marianne Dashwood mi-ar acorda atâta atenţie câtă ţi-ar acorda ţie.
- Nu fi atât de aspru cu tine. - Şi e spre binele ei.
Îndrăgostit lulea... O pereche excelentă.
- El e bogat, ea e frumoasă. - De cât timp îl cunoaşteţi?
De când sunt aici. Am venit acum 15 ani.
Moşia lui e la doar şase kilometri. El şi John sunt foarte apropiaţi.
Nu are nici soţie, nici copii. A avut o poveste tragică.
A iubit o pupilă a familiei. Nu s-au putut căsători.
- Din ce motiv? - Eliza era săracă.
A fost alungată de la moşie, iar el a fost trimis în armată.
Cred că şi-ar fi făcut rău singur, dacă nu era John.
- Ce s-a întâmplat cu tânăra? - A trecut din bărbat în bărbat.
A dispărut din societatea aleasă.
Când Brandon s-a întors din India, a căutat-o încontinuu,
şi a găsit-o pe moarte, într-un adăpost pentru săraci.
Credeam că fiica mea, Charlotte, l-ar fi putut înveseli puţin.
Priveşte-l! Cât de atent e!
- Voi face un mic experiment. - Vă rog, lăsaţi-l în pace pe colonel.
Toţi peţitorii au nevoie de puţin ajutor.
- Nu v-am auzit cântând de mult. - Aveţi un muzician mai bun aici.
Brandon îţi împărtăşeşte pasiunea pentru muzică. E un bun pianist.
Cred că ştiţi la fel de multe cântece melancolice ca dra Marianne.
Trebuie să cântaţi un duet. Să vă vedem unul lângă celălalt!
Nu ştiu niciun duet. Iertaţi-mă, colonele.
Nu vom avea pace? Chiria e mică, dar termenii sunt foarte duri.
Dna Jennings nu are altă ocupaţie decât să mărite fiicele celorlalţi.
A sosit un pachet.
Uite!
Când să se protejeze omul, dacă infirmitatea nu-l protejează?
Dacă Brandon e infirm, atunci eu sunt pe patul de moarte.
- S-a plâns de reumatism. - Parcă a spus "o uşoară durere".
Edward a spus că îl va aduce chiar el.
"Am marea plăcere să returnez atlasul stăpânei de drept.
Treburile mă împiedică să îl aduc personal, ceea ce regret nespus.
Amintirea bunătăţii dv îmi va fi de ajuns, rămânând...
Al dv devotat slujitor, E C Ferrars".
- De ce n-a venit? - Spune că e ocupat, draga mea.
- A spus că va veni. De ce n-a venit? - Te iau la o plimbare.
- Va ploua. - Nu va ploua.
Mă tem că dna Jennings are o influenţă negativă.
- Cred că îţi lipseşte, Elinor. - Nu suntem logodiţi, mamă.
- Dar te iubeşte, draga mea. - Nu sunt sigură de lucrul acesta.
Şi dacă ar fi înclinat spre asta, sigur ar exista obstacole
privind căsătoria cu o femeie fără rang, ce nu are bani nici de zahăr.
- Dar inima îţi spune... - E mai bine să-ţi asculţi mintea.
- Nu-mi face bine. - Ba da. Nu te mai plânge.
- Îmi provoacă tuse. - Ba nu-ţi provoacă tuse.
E minunat. Haide, ţine-te după mine!
- Acolo e un câmp cu iepuri. - Nu vreau să văd iepuri.
- Există ceva mai presus de asta? - Ţi-am spus că va ploua.
- Cer senin! Să mergem! - N-am voie să alerg.
Te-ai rănit?
- Nu pot merge. Du-te după ajutor. - Voi alerga cât de repede pot!
Margaret!
Nu te teme. E blând.
- Sunteţi rănită? - Doar la gleznă.
Îmi permiteţi să văd dacă nu e niciun os rupt?
Nu e ruptă.
Vă puteţi pune braţul în jurul gâtului meu?
Permiteţi-mi să vă conduc până acasă.
În sfârşit!
A căzut, iar el o duce în braţe!
Marianne, eşti rănită?
E doar o entorsă.
Nu e nimic serios. Am palpat osul şi e întreg.
- Nu am cuvinte să vă mulţumesc. - Nu vă gândiţi la asta.
- De ce nu luaţi loc? - Aş lăsa urme de apă.
- Permiteţi-mi să vă vizitez mâine. - Ne va face plăcere.
Vă conduc.
Margaret, adu pălăria domnului.
- Numele! - Cui suntem atât de îndatorate?
John Willoughby din Allenham, vă stau la dispoziţie.
John Willoughby din Allenham...
Ce domn impunător!
M-a ridicat de parcă aveam greutatea unei frunze uscate.
- Spune-mi dacă te doare. - Nu simte durere, mamă.
Margaret, roag-o pe Betsy să pregătească o compresă rece.
Vă rog, nu discutaţi nimic important!
- S-a exprimat bine. - Ceremonios şi onorabil.
- Inteligent şi sensibil. - Şi economicos. Abia zece cuvinte.
- Schimbă-te. Ai să răceşti. - Ce-mi pasă de răceală?
- Îţi va păsa când se va umfla nasul. - Ai dreptate. Ajută-mă.
DI Willoughby merită atras. Marianne nu trebuie să farmece toţi bărbaţii.
- Ce ştiţi despre el? - Nu e călăreţ mai bun ca el.
Dar ce gusturi are, ce pasiuni, ce ocupaţii?
- Are un şorecar tare isteţ... - Unde e Allenham?
O moşie frumoasă, la 5 km spre est. O va moşteni de la o rudă.
E vorba de lady Allen.
E colonelul Brandon. Merg afară să stau de veghe.
Îl aşteptaţi pe Willoughby. Nu vă veţi gândi acum la Brandon.
Intră.
Bună dimineaţa, Brandon.
- Ce face bolnavă? - Mulţumesc mult, colonele.
De ce să pui mâna pe Willoughby când ai făcut deja o asemenea cucerire?
Nu voi pune mâna pe nimeni.
- Nepotul lui lady Allen? - O vizitează, căci o va moşteni.
Are şi o moşie frumuşică a sa. Combe Magna, în Somerset.
Nu l-aş da unei surori mai mici care cade pe dealuri.
Chiar el e. Haide, Brandon. Ştim când prezenţa noastră nu e dorită.
Vă mulţumesc mult pentru vizită.
Marianne, colonelul şi sir John pleacă.
La revedere. Mulţumesc pentru flori.
- Ce mai faceţi, colonele? - Ce mai faceţi dv!
- Dle Willoughby, ce plăcere! - Plăcerea e de partea mea.
- Sper că dra Marianne nu a răcit. - Aţi aflat cum mă cheamă.
În zonă mişună spioni. Dacă nu vă puteţi aventura în natură,
...natura vine la dv. - Ce frumos!
- Acestea nu sunt de la seră. - Văd că nu am fost primul.
- Pe acelea le-am cules de pe câmp. - Mereu prefer florile de câmp.
- Vrei să...? - N-avem cuvinte să vă mulţumim.
Îmi părea rău pentru această casă. Apoi am auzit că a fost ocupată.
Interesul meu nu poate fi justificat decât de actuala mea încântare.
Luaţi loc, dle Willoughby.
Cine citeşte sonetele lui Shakespeare?
- Marianne ni le citeşte. - Care sunt preferatele dv?
Al meu e 116.
"Nu-s stăvili două firi când se cunună
iubirea-i nu-i cu-adevărat iubire de se preschimbă şi altcum răsună
dacă o-ncearcă fum şi amăgire"...
- Ce urmează? - "O, nu, ea e înveşnicit limanul"...
- "Neaplecat de oarba vijelie"... - Chiar "vijelie" spune?
E ciudat că le citiţi pe acestea. Le port mereu cu mine.
Pe mâine.
Sonetele mele de buzunar sunt ale dv. Un talisman împotriva rănilor.
La revedere. Mulţumesc.
Bine lucrat, Marianne. Ai vorbit de Shakespeare, Scott, poezie.
Când vei şti părerea lui despre romantism, nu veţi mai şti ce discuta.
Am greşit. Trebuia să fiu insipidă şi să vorbesc despre vreme.
DI Willoughby nu se poate îndoi de entuziasmul tău în ceea ce-l priveşte.
Ar trebui să-mi ascund părerea?
- Nu, dar nu ştim mai nimic despre el. - Timpul nu aduce cu el intimitatea.
Şapte ani e prea puţin pentru unii, şapte zile e destul pentru alţii.
- Sau şapte ore, în cazul de faţă. - Simt că îl cunosc deja.
Dacă aş fi superficială, poate m-aş putea preface, aşa ca tine.
- Îmi pare rău... - Nu-ţi face probleme, Marianne.
Nu o înţeleg.
Marianne...
- Nu ai terminat încă? - Nu. Răbdare.
Ne vei lipsi de carne de vită, ca şi de zahăr?
- Nimic nu e sub zece penny. - Vrei să murim de foame?
Nu. Doar că nu vom mânca vită.
Aş fi conştientă dacă m-aş fi purtat necuviincios.
Ai provocat remarci impertinente. Nu pui la îndoială discreţia ta?
Toate remarcile dnei Jennings sunt necuviincioase.
Bună dimineaţa, colonele.
Dră Dashwood, dră Marianne, am venit să vă aduc o invitaţie.
Un picnic pe moşia mea din Delaford,
dacă vă face plăcere să veniţi, joia următoare.
Fiica dnei Jennings şi soţul ei vin şi ei cu această ocazie.
Vom fi încântate, colonele.
Din grup va face parte, desigur, şi dl Willoughby.
Îmi va face plăcere să vin.
Bună dimineaţa, dră Dashwood. Bună dimineaţa, colonele.
Colonelul ne-a invitat la Delaford.
- Aud că aveţi un pian excelent. - Un Broadwood Grand.
- Voi cânta pentru toată lumea. - Vom aştepta cu nerăbdare.
- Sora dv pare foarte fericită. - Nu-şi ascunde trăirile.
Prejudecăţile ei romantice tind să forţeze limita bunului simt.
- Este doar sinceră. - Prea sinceră.
Cu cât mai repede va cunoaşte căile vieţii, cu atât mai bine,
Am cunoscut o doamnă cu acelaşi temperament blând,
care a fost forţată să cunoască mai îndeaproape viaţa.
Rezultatul a fost ruină şi disperare.
Nu o doriţi, dră Dashwood.
Peluza colonelului Brandon e ideală pentru înălţatul zmeielor.
Atenţie la fundiţele cele frumoase.
Ce surpriză când Charlotte şi soţul ei au apărut cu Lucy!
Ultima persoană pe care mă aşteptam să o văd.
A venit ca să se distreze. Acasă nu e un lux prea mare.
Nu v-am văzut de mult, dnă Jennings.
Şireato! A vrut să le vadă pe domnişoarele Dashwood.
De nu mai ştiu când, n-am auzit decât numele "Dashwood".
Ce părere ai de ele? Mama nu mi-a scris de altceva decât de ele.
- Nu sunt aşa cum mi le-a descris? - Nici pe departe.
Eşti destul de nepoliticos azi.
Va fi membru în Parlament şi lumea trebuie să-l placă.
- N-am spus nimic iraţional. - DI Palmer e atât de amuzant.
Iată-l! Acum vei vedea, Charlotte.
Bună ziua, dle Willoughby!
Trebuie să faceţi cunoştinţă cu fiica mea, Charlotte, şi dl Palmer.
- Şi cu dra Lucy Steele. - Bun venit în grupul nostru.
Îmi permiteţi să stau lângă dv?
Am vrut de mult să vă cunosc. Am auzit numai laude la adresa dv.
Sir John şi dna Jennings exagerează cu complimentele.
Laudele au venit de la altcineva, cineva nepredispus să exagereze.
Ce poate fi asta?
Colonelul Brandon e aici?
- Calul meu! Repede! - Ce s-a întâmplat?
- Trebuie să plec la Londra! - Imposibil!
Nu putem petrece fără gazdă. Mergi la oraş mâine.
- Sau aşteptaţi până revenim. - Nu pot pierde niciun minut.
- Iertaţi-mă. - Sper că nu e nimic grav.
Pe legea mea, e foarte ciudat.
- Fragilitate, numele tău e Brandon. - Unii nu pot suporta plăcerea.
Sunteţi foarte ciudaţi. Îi vom simţi lipsa colonelului Brandon.
De ce? Toţi îl vorbesc de bine, dar nimeni nu vorbeşte cu el.
Nici pomeneală. Este foarte respectat la Barton Park.
- Asta este, în esenţă, o critică. - Serios, Willoughby.
Haide, dle Obrăznicie. Te cunosc, cu felul tău şiret de-a fi.
Spune-mi cine ţi-e iubit. Fără secrete. O să aflu eu.
Te vei mărita cu colonelul până diseară sau îmi voi mânca boneta.
- De parcă te-ai putea mărita cu el! - De ce nu-l plăceţi?
Fiindcă m-a ameninţat cu vreme rea, când eu voiam să fie soare.
Nu i-a plăcut zmeul meu şi nu-l pot convinge să-mi cumpere iapa maronie.
Dacă asta vă va satisface,
consider că, în alte privinţe, caracterul său este desăvârşit.
În schimb pentru această afirmaţie, nu-mi negaţi privilegiul
de a-l displăcea pe cât de mult ador...
...această vilişoară.
- Plănuiesc s-o îmbunătăţesc. - Nu voi accepta asta niciodată.
Nicio piatră nu trebuie adăugată la zidurile ei.
Dacă aş fi destul de bogat, aş clădi Combe Magna după acest model.
- Cu un şemineu care afumă? - Mai ales cu un aşa şemineu.
Atunci voi fi la fel de fericit la Combe cum am fost la Barton.
Tin la acest loc cum nu tin la niciun altul.
Promiteţi-mi că nu-l veţi schimba.
Sunt onorat că-ţi rişti reputaţia conducându-mă neînsoţită.
- Aşa ar spune şi Elinor. - Şi ar avea dreptate.
Dră Marianne, îmi veţi acorda mâine o întrevedere... singuri?
- Willoughby, suntem mereu singuri. - Dar e...
E ceva deosebit ce aş dori să-ţi cer.
Desigur. O voi ruga pe mama să mă lase să întârzii la biserică.
Mulţumesc.
Pe mâine.
Virtute...
În tăcere şi cu teamă, intră în inimile celor care mă ascultă azi.
Va îngenunchea când o va cere?
Mereu îngenunchează.
Ce s-a întâmplat, draga mea?
Willoughby? Ce s-a întâmplat?
Îmi pare rău... Sunt trimis...
Lady Allen îşi exercită privilegiul asupra vărului dependent.
- Mă trimite la Londra. - În această dimineaţă?
Ce dezamăgire! Treburile nu te vor reţine mult, sper.
Sunteţi amabilă, dar nu cred că mă voi întoarce curând în Devonshire.
- Sunt invitat aici doar o dată pe an. - Poţi aştepta invitaţia noastră?
Angajamentele mele sunt de aşa natură... Nu îndrăznesc să...
E o nebunie să prelungesc lucrurile. Nu mă voi mai chinui astfel.
Willoughby, întoarce-te!
Roag-o pe Betsy să facă un ceai pentru Marianne.
- Ce s-a întâmplat, iubire? - Nu mă întreba nimic.
- Cred că s-au certat. - Nu cred.
Poate că lady Allen nu vede cu ochi buni afecţiunea lui pentru Marianne.
- O scuză pentru a-l trimite de aici. - Atunci de ce nu a spus asta?
- Nu e tipul de om secretos. - Ce crezi?
- De ce părea atât de vinovat? - Crezi că totul a fost o şaradă?
- Nu. O iubeşte. Sunt sigură de asta. - Desigur!
A asigurat-o în vreun fel de întoarcerea sa?
Întreab-o dacă a cerut-o de soţie.
Nu! Nu o pot forţa pe Marianne să divulge nimic. Nici tu nu poţi.
O vom lăsa să ni se destăinuie atunci când va dori.
Purtarea lui ascundea ceva.
Eşti hotărâtă să gândeşti ce e mai rău despre el.
Eu prefer să am cea mai bună părere despre el. Nu merită nimic mai puţin.
Îmi place Willoughby.
Mamă... Mamă!
Nu vrea să mă lase să intru.
- Dacă ploaia asta ar înceta! - Dacă tu ai înceta!
Dumneata ai luat-o de la mine, dle Palmer. A fost un schimb bun.
Acum eu sunt în avantaj, fiindcă nu o poţi da înapoi.
Dră Marianne, joacă cu noi. Vremea nu-l va aduce înapoi.
- Nu a mâncat nimic la cină. - Suntem toţi nefericiţi zilele astea.
Dragă dră Dashwood, poate că acum am putea purta... discuţia.
- Discuţia? - De mult voiam să vă întreb ceva.
Aţi putea-o considera o impertinenţă. E o întrebare ciudată.
Dacă Willoughby s-ar fi dus la Combe Magna... E la un kilometru de aici.
- Nouă kilometri. - Nu cred că e aşa departe.
- Nu pot să cred. - Încearcă.
Puteţi pune orice întrebare, dacă asta vă ajută.
O cunoaşteţi pe dna Ferrars, mama cumnatei dv?
Mama lui Fanny? Nu am văzut-o niciodată.
Vi se va părea ciudat că întreb. Dacă aş îndrăzni să spun...
Dacă-ţi povesteşte de faimosul domn F, trebuie să ne spui.
Vreţi să ne plimbăm puţin, dră Dashwood?
Nu ştiam că aveţi vreo legătură cu acea familie.
Nu reprezint nimic pentru dna Ferrars în prezent.
Dar ar putea veni o vreme când vom deveni foarte apropiate.
Ce vreţi să spuneţi?
Aveţi o înţelegere cu fratele lui Fanny, Robert?
Cel mai tânăr? Nu. Nu l-am văzut niciodată.
- Cu Edward. - Edward Ferrars?
Eu şi Edward suntem logodiţi în secret de cinci ani.
Sunteţi surprinsă, evident.
Pomenesc de asta fiindcă am încredere că veţi păstra secretul.
Edward vă apreciază ca pe propria-i soră.
Îmi pare rău. Sigur nu...
Sigur nu ne referim la acelaşi domn Ferrars.
Da. A fost sub tutela unchiului meu, dl Pratt, la Plymouth.
- Nu a pomenit de asta niciodată? - Ba cred că da.
Am dorit aprobarea mamei lui, dar ne iubeam atât de mult.
Aţi văzut cum reuşeşte să facă o femeie să se ataşeze de el.
Nu pretind că nu a fost greu pentru amândoi.
Abia ne putem întâlni de două ori pe an.
Păreţi tulburată. Vă simţiţi bine?
- Nu v-am jignit? - Trebuie să aflu ce discutaţi.
- Promiteţi-mi că nu veţi spune. - Dra Dashwood e chiar preocupată.
Vă dau cuvântul meu.
- Ce v-a fascinat într-atât? - Spuneţi-ne!
- Vorbeam de Londra. - Ai auzit, Charlotte?
- Eu şi Charlotte am plănuit ceva. - Cel mai bun plan din lume!
Plec în curând la Londra şi te invit pe tine, Lucy,
şi pe cele două dre Dashwood să mă însoţească.
Pot merge şi eu?
Veţi veni toate la casa mea din Chelsea şi vă veţi simţi bine.
Te rog, pot să merg şi eu?
- Nu-ţi doreşti să fie aşa? - Pentru asta am şi venit.
- Nu putem pleca de lângă mama. - Se poate lipsi foarte bine de voi.
- Bineînţeles că poate! - N-aş putea fi mai încântată.
Nu voi accepta niciun refuz. Hai să ne înţelegem, dră Dashwood.
Dacă nu vă mărit pe toate până la Sf Mihail, nu va fi vina mea.
Niciodată n-am fost atât de recunoscătoare.
Îl voi vedea pe Willoughby, iar tu îl vei vedea pe Edward.
- Dormi? - Cu tine în încăpere?
Nu poţi fi pe cât de calmă pari. Nu voi închide un ochi în noaptea asta.
Despre ce ai discutat cu dra Steele atât de mult?
Despre nimic important.
Cum crezi că îmi place în casa aia mare fără Charlotte?
I-am scris lui Edward, dar nu ştiu cât de mult îl voi vedea.
E esenţial să păstrăm secretul. Nu va putea să mă viziteze.
Singura mea alinare a fost statornicia sentimentelor sale.
Sunteţi norocoasă că nu aţi avut niciodată dubii în privinţa asta.
Sunt geloasă din fire. Dacă ar fi vorbit despre o femeie...
Dar niciodată nu mi-a dat motiv de îngrijorare în privinţa asta.
Imaginaţi-vă cât se va bucura că suntem prietene.
- Mi-ai simţit lipsa, Pigeon? - Foarte mult, doamnă.
- E totul în ordine? - Sugerez să comandaţi cărbune.
Iată-te, Pooter. Încă eşti în viaţă... Ceaiul, Pigeon.
Nu pierzi niciun moment. Dă-i-l lui Pigeon.
Dna Jennings spune că sora dv îşi va lua rochia de mireasă din oraş.
John şi Fanny sunt în oraş. Vom fi obligate să îi vedem.
Cred că era pentru cei de-alături.
Stai jos două secunde. Mă faci să devin agitată.
Elinor, e Willoughby.
Chiar el este.
Mă scuzaţi, colonele.
Colonele...
Ce plăcere să vă revăd. Aţi fost în Londra tot acest timp?
Mă iertaţi, dră Dashwood...
Am auzit vorbe prin oraş...
Spuneţi-mi odată pentru totdeauna:
S-a decis totul între sora dv şi dl Willoughby?
Deşi nu am fost informată de aranjamentul dintre ei,
nu am nicio îndoială că afecţiunea dintre ei este reciprocă.
Mulţumesc, dră Dashwood.
Surorii dv îi doresc toată fericirea din lume.
Dlui Willoughby îi doresc să se străduiască să o merite.
Ce vreţi să spuneţi?
Mă iertaţi...
Mă iertaţi.
- Unde e dragul de Edward, John? - Cine e "dragul de Edward"?
Fratele meu, dnă Jennings. DI Edward Ferrars.
Ferrars cu F?
A sosit vreun mesaj? Niciun mesaj? Nicio scrisoare?
- Tu nu întrebi de mesaje. - Nu, fiindcă nu aştept niciunul.
Am foarte puţine cunoştinţe în oraş.
Niciun cuvânt despre osul de porc. Tu şi Cartwright vă veţi descurca.
- Niciun mesaj. - Nu te îngrijora, draga mea.
Pe vremea asta bună, mulţi tineri sunt la tară.
Dar îngheţul îi va goni curând spre oraş. Fii sigură de asta.
Nu m-am gândit la asta.
Iar dra Dashwood poate sta liniştită,
deoarece cumnata voastră l-a invitat pe dl F la bal în seara asta.
Atenţie, draga mea. Pe aici au trecut caii.
Începe să şi plouă. Urmaţi-mă.
Mama! Ce bucurie!
- Vezi pe cineva cunoscut? - Nu. DI Palmer vede mai bine.
- Vezi pe cineva cunoscut? - Din păcate, nu.
Cum poţi fi atât de răutăcios? Iat-o pe dna John Dashwood.
Haideţi, dragele mele.
Iată-te!
Ce cald e... Nu eşti singură, nu-i aşa?
John a plecat să-l aducă pe fratele meu.
Pe fratele dv! Asta e într-adevăr o veste bună.
Voi leşina.
Dnă Jennings, îmi pare bine de cunoştinţă. Cumnatul meu,
dl Robert Ferrars.
Dra Dashwood, dra Steele, dra Marianne.
Dragele mele doamne, în sfârşit ne întâlnim!
Deci dv sunteţi fratele mai tânăr. DI Edward nu este aici?
- Dra Dashwood conta pe asta. - E mult prea ocupat.
Nu există nicio persoană aici care să merite prezenţa lui.
Ce e cu tinerii din ziua de azi? Se ascund?
În absenţa fratelui dv, dv veţi dansa cu dra Dashwood.
Va fi o onoare.
Poate dra Steele ar dori să-mi rezerve allemanda?
Locuiţi în Devonshire, dră Dashwood?
- Într-o vilişoară? - Da.
Îmi plac nespus vilişoarele.
Dacă aş avea destui bani, mi-aş cumpăra şi eu una.
Dle Willoughby...
- Ce mai faceţi, dră Dashwood? - Foarte bine.
- Ce mai face familia dv? - Suntem toate foarte bine.
Vă mulţumesc pentru grija dv.
Willoughby!
Dumnezeule, Willoughby...
Nu vrei să dai mâna cu mine?
Ce mai faceţi, dră Marianne?
Ce s-a întâmplat? De ce nu ai venit să mă vezi?
Nu ai fost în Londra? Nu ai primit scrisorile mele?
Am avut plăcerea să primesc informaţiile trimise de dv.
Pentru numele Domnului, Willoughby, spune-mi ce s-a întâmplat.
Mulţumesc. Vă sunt îndatorat.
Mă scuzaţi, trebuie să mă întorc la grupul meu.
Du-te la el. Obligă-l să vină la mine imediat.
Trebuie să vii cu mine.
- Le cunoşti? - Cunoştinţe de la ţară.
Vino, draga mea.
Nu înţeleg. Trebuie să vorbesc cu el...
Dumnezeule! Vino, draga mea. Ai nevoie de aer.
Lucy! Trebuie să mergem.
Ar fi plăcerea noastră să o conducem acasă pe invitata dv.
Ce drăguţ.
Chiar i-a trimis mesaje în timpul nopţii?
- Marianne, te rog, spune-mi. - Nu mă întreba nimic.
- Trebuie să mi te destăinui. - Tu nu te destăinui nimănui.
- Nu am nimic de spus. - Niciuna nu are nimic de spus.
Eu, fiindcă nu ascund nimic. Tu, fiindcă nu comunici nimic.
Lady Charteris ar trebui să reducă lista invitaţilor. Era foarte cald.
Mă bucur că am plecat devreme.
Uite...
Această scrisoare va vindeca repede certurile dintre îndrăgostiţi.
Trebuie să plec. Sper să n-o mai facă să-l aştepte mult.
Mă doare s-o văd aşa.
Ce primire mi-a făcut familia lui Edward!
Nu mi-ai spus ce plăcută este cumnata dumitale. Şi Robert, de asemenea.
Aveţi noroc că niciunul dintre ei nu ştie de logodna voastră.
"Stimată doamnă, nu înţeleg în ce fel v-am jignit.
Dacă v-am făcut să credeţi mai mult decât am dat de înţeles,
regret că nu am fost mai atent.
Afecţiunea mea este dată alteia.
Cu regret vă întorc scrisorile şi şuviţa de păr.
Rămân, etcetera, John Willoughby".
Scumpa mea...
E mai bine decât să lăsaţi ca logodna voastră să continue luni la rând.
Nu suntem logodiţi.
Credeam că aţi făcut un aranjament înainte de a pleca.
- Nu e atât de nedemn cum îl crezi. - Ţi-a spus vreodată că te iubeşte?
Da. Nu... Niciodată clar. A sugerat-o, dar niciodată nu mi-a declarat.
Uneori am crezut că aşa a fost, dar nu. Nu a încălcat niciun jurământ.
Ne-a făcut pe toate să credem că te iubeşte.
M-a iubit! M-a iubit cum l-am iubit şi eu.
A trebuit să vin imediat. Cum te simţi, dră Marianne?
Sărăcuţa, arată foarte rău. Nu e de mirare, mai ales că e adevărat.
Mi-a spus dra Morton
că în curând el se va însura cu dra Grey, care are 50.000!
Dacă e adevărat, e un pierde-vară care mi-a folosit şi îmbolnăvit prietena.
Îmi doresc din tot sufletul ca soţia lui să-i frigă inima!
Nu e singurul tânăr demn de băgat în seamă.
Cu feţişoara ta drăguţă, nu vei duce lipsă de admiratori.
Mai bine s-o lăsăm să se descarce şi să termine cu asta.
Voi căuta ceva care să-i atragă atenţia.
- Îi plac măslinele? - Nu ştiu.
Se pare că n-au fost niciodată logodiţi.
Dra Grey are 50.000 de lire. Marianne nu are niciun ban.
Nu mă aşteptam ca el să se însoare cu ea. Îmi pare rău pentru Marianne.
Îşi va pierde farmecul şi va ajunge fată bătrână, ca Elinor.
Ar trebui să le luăm la noi câteva zile. La urma urmei, suntem rude.
- Iar tatăl meu... - Dragul meu...
Le-aş invita cu dragă inimă, dar deja am invitat-o pe dra Steele.
Nu o pot lăsa pe dna Jennings fără nicio companie.
Le vom invita pe surorile tale în alt an.
Dra Steele va profita mai mult de pe urma generozităţii tale, biata de ea.
Excelentă observaţie.
Colonelul Brandon doreşte să vă vadă.
- Vă mulţumesc că aţi venit. - Cum se simte sora dv?
Trebuie să o duc acasă. Dna Palmer ne va duce la Cleveland, lângă Barton.
- Vă voi duce eu însumi la Barton. - Asta am sperat, mărturisesc.
Marianne suferă îngrozitor.
Mă doare enorm felul cum încearcă să-l justifice pe dl Willoughby.
Poate...
Îmi permiteţi să vă dezvălui anumite fapte, din dorinţa de a fi de folos?
Aveţi ceva să-mi spuneţi despre dl Willoughby?
Când am plecat ultima dată de la Barton...
Nu, trebuie să mă întorc mai înapoi.
Fără îndoială... Fără îndoială,
dna Jennings v-a făcut cunoscute anumite evenimente din trecutul meu.
Rezultatul trist al legăturii mele cu o tânără pe nume Eliza.
Ceea ce nu se ştie
este că, acum 20 de ani, înainte să moară, Eliza a avut un copil.
Tatăl, oricine a fost, le-a abandonat.
Muribundă, Eliza m-a rugat să am grijă de copil.
O dezamăgisem sub toate formele, nu o puteam refuza tocmai acum.
Am dus copilul, Beth, la o familie la ţară,
unde am ştiut că va fi îngrijită. Am vizitat-o cât de des am putut.
A crescut atât de încăpăţânată,
iar eu, Domnul să mă ierte, i-am permis prea multe libertăţi.
Acum aproape un an, a dispărut.
Am început să o caut, dar timp de opt luni am presupus ce era mai rău.
În ziua picnicului, am primit primele veşti despre ea.
Era... însărcinată.
Iar ticălosul care o lăsase fără nicio idee unde se afla...
Vreţi să spuneţi că era Willoughby?
Înainte să pot vorbi cu el, lady Allen l-a trimis de la ţară.
- A plecat la Londra. - A plecat fără nicio explicaţie.
Risca să piardă moştenirea şi banii care rămâneau datornicilor lui.
Deci a abandonat-o pe Marianne
pentru dra Grey şi ale ei 50.000 de lire.
Beth e încă în oraş?
A ales să se izoleze la tară.
Nu v-aş fi importunat dacă nu aş fi crezut
că, în timp, regretele surorii dv vor păli.
I-am descris pe dl Willoughby ca pe cel mai rău dintre libertini.
Dar am aflat de la lady Allen că voia să o ceară în căsătorie în acea zi.
Nu pot nega că intenţiile lui în privinţa lui Marianne erau onorabile.
Sunt convins că s-ar fi însurat cu ea.
- Dacă nu ar fi fost... - Banii.
- Am procedat corect să-ţi spun? - Desigur.
Oricare au fost faptele lui şi orice va face în prezent,
poţi fi sigură că te-a iubit.
Dar nu destul.
Nu destul...
E aici cineva care te va înveseli.
Ce mai face sora dumitale? Biata de ea.
Nu ştiu ce aş face dacă un bărbat mi-ar arăta atât de puţin respect.
Cum vă place şederea la John şi Fanny?
Niciodată n-am fost atât de fericită. Cumnata dumitale m-a îndrăgit.
- Nu-ţi poţi imagina ce s-a petrecut. - Într-adevăr, nu pot.
Ieri i-am fost prezentată mamei lui. A fost mai mult decât civilizată.
Încă nu l-am văzut pe Edward, dar sunt sigură că îl voi vedea cât de curând.
DI Edward Ferrars doreşte să vă vadă.
Să poftească.
Ce plăcere să vă văd. O cunoaşteţi pe dra Steele, desigur.
- Ce mai faceţi, dră Steele? - Bine, mulţumesc.
Luaţi loc.
Sunteţi surprins să mă găsiţi aici şi nu acasă la sora dv?
O voi chema pe Marianne. Va fi dezamăgită să nu vă vadă.
Edward! Ţi-am auzit vocea!
- În sfârşit, ne-ai găsit. - Trebuia să vă vizitez de mult.
- Eşti palidă. Nu te simţi bine? - Nu te gândi la mine. Elinor e bine.
- E destul pentru amândouă. - Cum îţi place la Londra?
Vizita dumitale e singurul lucru plăcut. Nu-i aşa?
- De ce nu ne-ai vizitat până acum? - Am avut treburi în altă parte.
Ce treburi puteai avea, când aveai de vizitat asemenea prieteni?
Poate credeţi că tinerii nu-şi onorează niciodată promisiunile?
Edward e omul cel mai lipsit de egoism din câţi ştiu.
Edward, nu iei loc? Elinor, ajută-mă să-l conving.
- Îmi pare rău. Trebuie să plec. - Abia ai sosit.
Am un comision urgent pentru Fanny.
Poate doriţi să mă conduceţi până la casa surorii dv.
Ar fi o onoare.
- De ce nu l-ai îndemnat să rămână? - Probabil are motivele lui.
Da, răceala ta. În locul lui Edward, aş fi crezut că nu ţii deloc la mine.
Marianne arăta rău. Mă face să mă tem că nu mă voi mărita niciodată.
Prostii. Te vei mărita mult mai bine decât fetele Dashwood.
Dar nu am zestre.
Sunt alte calităţi mai importante, de care nu duci lipsă.
Nu m-ar surprinde să faci o partidă mult peste aşteptările tale.
Îmi doresc să fie aşa.
Este un tânăr...
Are o avere şi o educaţie bună?
Ambele. Dar familia lui s-ar opune cu siguranţă uniunii noastre.
O vor accepta imediat ce te vor vedea.
Este un mare secret.
Nu am spus nimănui, de teamă să nu se afle.
- Sunt discreţia întruchipată. - Dacă îndrăznesc să vă spun...
Te pot asigura, sunt tăcută ca un mormânt.
Viperă adăpostită la sân!
Încetează!
Câtă agitaţie! Edward Ferrars, cel despre care te tachinam,
este logodit de cinci ani cu Lucy Steele.
Mama lui a cerut ruperea logodnei, ameninţând că îl dezmoşteneşte.
Dar el refuză să-şi încalce promisiunea. A fost de partea ei
şi acum a rămas fără niciun ban. I-a lăsat totul dlui Robert.
Trebuie s-o găsesc pe Lucy. Cumnata voastră a adus-o în pragul isteriei.
De cât timp ştiai?
- De când ne-a invitat dna Jennings. - De ce nu mi-ai spus şi mie?
Lucy mi s-a destăinuit în secret.
- Nu puteam să-mi calc promisiunea. - El te iubeşte pe tine!
- A încercat să-mi spună despre Lucy. - Nu se poate căsători cu ea.
Să o trateze mai rău decât te-a tratat Willoughby pe tine?
- Nu se poate căsători fără dragoste. - I-a promis acum multă vreme.
Poate că regretă, dar va fi fericit că şi-a ţinut promisiunea.
Este atractiv să crezi că fericirea cuiva depinde de o singură persoană,
dar nu este mereu astfel. Trebuie să acceptăm.
Edward se va însura cu Lucy, iar noi două vom merge acasă.
Mereu resemnare şi acceptare.
Mereu prudenţă, onoare şi datorie.
Elinor, unde îţi e inima?
Ce ştii tu de inima mea sau de orice altceva în afară de suferinţa ta?
Săptămâni la rând m-a apăsat asta, dar n-am putut spune nimic.
Mi-a fost impusă de persoana al cărei angajament mi-a distrus speranţele.
I-am îndurat bucuria, ştiind că voi fi despărţită de Edward pentru totdeauna.
Dacă nu aş fi păstrat secretul, aş fi făcut dovada inimii mele frânte.
Am auzit că dl Ferrars al dv şi-a pierdut averea în favoarea fratelui.
- Am fost corect informat? - Este adevărat.
- Îl cunoaşteţi? - Nu ne-am văzut niciodată.
Dar cunosc foarte bine cruzimea
de a despărţi doi oameni tineri ataşaţi unul de celălalt.
Am o propunere care îi va permite să se căsătorească cu dra Steele.
Ca prieten al familiei dv, poate îi veţi pomeni dv de asta.
Cred că va fi încântat să afle direct de la dv.
Nu cred.
Are comportamentul unui om mândru. În sensul cel mai bun.
Sunt sigur că aceasta e calea cea mai bună.
DI Edward Ferrars.
Mulţumesc că aţi răspuns atât de prompt.
Am fost recunoscător să primesc mesajul dv.
Dumnezeu ştie ce credeţi despre mine.
- Nu am dreptul să vorbesc... - Am veşti bune.
Luaţi loc.
- Aţi auzit de colonelul Brandon. - l-am auzit numele.
Fiindcă doriţi să deveniţi cleric, col Brandon doreşte să vă comunic
că are plăcerea să vă ofere parohia din Delaford,
în speranţa că vă veţi putea căsători astfel cu dra Steele.
- Colonelul Brandon? - Da.
E o mărturie a grijii sale pentru această situaţie crudă.
Colonelul Brandon îmi dă o parohie?
Este posibil?
N-ar trebui să fiţi mirat să aflaţi că aveţi prieteni în afara familiei.
Nu. Nu mă aşteptam să fiţi dv aceea.
Sunt sigur că dv vă datorez acest lucru.
M-aş exprima, dacă aş putea, dar nu sunt orator...
Vă înşelaţi. Meritul e al dv.
Colonelul Brandon trebuie să fie un om de mare valoare.
E cel mai blând şi mai bun dintre bărbaţi.
Pot întreba de ce nu mi-a spus însuşi colonelul asta?
A considerat că e mai bine să vină din partea unui prieten.
Prietenia dv a fost mereu cel mai important lucru din viaţa mea.
Mereu o veţi avea.
Iertaţi-mă.
Vă onoraţi promisiunile. E lucrul cel mai important.
Vă doresc fericire amândurora.
Ce noroc să găsească o parohie atât de aproape de Barton!
Veţi putea să vă vedeţi foarte des.
Niciodată nu mi-a displăcut cineva cum îmi displace dl Willoughby.
Îi vedem casa de pe deal! Îi voi cere lui Jackson să planteze copaci.
Nu vei face nimic de genul acesta.
Aud că rochia de mireasă a drei Grey a fost foarte elegantă...
Dnă Bunting! Avem nevoie disperată de ceai.
Nu a tăcut niciun pic de la Londra. Ar fi trebuit să găsesc un alt drum.
Nu se putea altfel. Voi face o plimbare. Un moment de linişte.
- Cred că va ploua. - Nu, nu va ploua.
- Când spui aşa, mereu plouă. - Voi sta în grădină.
Suntem foarte mândri de Thomas. Tatăl lui se descurcă bine cu el.
Aici erai. Vino să-l cunoşti pe micul Thomas.
N-o văd pe Marianne.
Iubirea-i nu-i cu-adevărat iubire de se preschimbă şi altcum răsună
dacă o-ncearcă fum şi amăgire
O, nu, ea e înveşnicit limanul
Neaplecat de oarba vijelie
Willoughby...
Marianne?
- Va fi udă până la piele. - Mulţumesc că ai clarificat asta.
Nu vă îngrijoraţi, dră Dashwood. Brandon o va găsi.
Putem cu toţii ghici unde s-a dus.
Nu e rănită, dar trebuie să o ducem la căldură.
Focul e aprins în camera mea. Grăbeşte-te!
Cred că Marianne are nevoie de un doctor.
Vă veţi epuiza. O zi-două la pat o vor întrema.
Răspund pentru Harris, colonele. Nu există medic mai bun.
- Care e diagnosticul? - Febră infecţioasă.
- Recomand să feriţi copilul. - Dnă Bunting!
Dră Dashwood, nu am cuvinte să vă spun cât regret.
- Dacă doriţi, voi rămâne. - Sunteţi foarte bun.
Colonelul Brandon şi dr Harris vor avea grijă de noi.
Vă mulţumesc pentru tot ce aţi făcut.
Nu se simte atât de bine pe cât aş fi vrut.
Ce pot face?
- Aţi făcut atât de mult deja. - Orice, altfel voi înnebuni.
I-ar fi mai uşor dacă mama ei ar fi aici.
Trebuie să mai aduc laudanum.
Nu pot pretinde că starea surorii dv nu este gravă.
Trebuie să vă pregătiţi.
Voi reveni în scurt timp.
Marianne...
Marianne, te rog, încearcă...
Marianne...
Te rog încearcă...
Nu pot... Nu pot trăi fără tine.
Am încercat să suport orice. Voi încerca...
Dar te rog, scumpă...
...iubită Marianne...
...nu mă lăsa singură.
Elinor...
Mama...
E în afara oricărui pericol. E în afara oricărui pericol.
- Unde este Elinor? - Sunt aici.
Draga mea, sunt aici.
Colonele Brandon...
Mulţumesc.
Nu e la fel de chipeş ca Willoughby, dar are o expresie plăcută.
Era ceva în privirea lui Willoughby ce nu-mi plăcea.
"Pământul nu e mai prejos
Ce cade dintr-un loc un altul valul va aduce
Căci nimic nu e pierdut, ci va fi regăsit
de-i căutat".
- Continuăm mâine? - Nu, deoarece trebuie să plec.
- Unde? - Nu vă pot spune.
E secret.
Nu veţi lipsi mult?
Acolo.
Acolo am căzut şi acolo l-am văzut pentru prima oară pe Willoughby.
Bietul Willoughby. Mereu te va regreta.
Asta înseamnă că, dacă m-ar fi ales pe mine, ar fi fost mulţumit?
Ar fi avut o soţie pe care ar fi iubit-o, dar ar fi fost sărac
şi ar fi învăţat să preţuiască punga mai mult decât inima.
Dacă regretele sale sunt pe jumătate cât ale mele, suferă destul.
Îţi compari comportamentul cu al său?
Îl compar cu cel care s-ar fi cuvenit. Cu al tău.
Am adus fileurile de vită, doamnă.
Vita e mai ieftină în Exeter. Oricum, e pentru Marianne.
- Era aglomerat la Exeter? - Da, doamnă.
Dra Pothington a avut încă un atac.
Iar dra Murden l-a concediat pe Coles fiindcă s-a îmbătat.
Iar dl Ferrars s-a însurat, dar ştiaţi deja asta.
Cine ţi-a spus că s-a însurat?
L-am văzut eu însumi. El şi dna Ferrars s-au oprit la han.
Am recunoscut-o pe dra Steele şi mi-am scos pălăria.
A întrebat de dv, mai ales de dra Dashwood.
Vă transmite complimente. Vor trimite o bucată de tort.
- Dna Ferrars părea bine? - Spunea că e foarte mulţumită.
Fiindcă mereu a fost amabilă, i-am urat fericire.
Mulţumesc, Thomas.
- Ce este, Thomas? - Nu ştiu, dar e greu.
"E destul de mic pentru salon. Când voi veni, aştept
să fi învăţat partitura inclusă. Prietenul dv, Christopher Brandon".
Se potriveşte perfect.
Poftim, Marianne.
Adu nişte ceai.
- Cred că te place foarte mult. - E pentru noi toate.
Iată-l pe colonelul Brandon.
- Nu cred că e colonelul. - A spus că soseşte azi.
Edward!
E Edward!
Calm. Trebuie să fim calme.
DI Ferrars doreşte să vă vadă, doamnă.
Edward, ce plăcere să te vedem.
- Sper că sunteţi bine. - Mulţumesc, foarte bine.
Ne-am bucurat de vremea frumoasă. Aşa e.
Mă bucur să aud asta. Drumurile erau foarte uscate.
Îţi doresc multă bucurie, Edward.
Sper că ai lăsat-o sănătoasă pe dna Ferrars.
Aproximativ. Mulţumesc.
Dna Ferrars e la noua parohie?
Nu... mama mea e la oraş.
Mă refeream la dna Edward Ferrars.
Nu aţi aflat?
Cred că vă referiţi la fratele meu. Dna Robert Ferrars.
- Dna Robert Ferrars? - Da.
Am primit o scrisoare de la dra Steele,
sau dna Ferrars, în care îmi comunica
transferul afecţiunii ei către fratele meu.
Se pare că s-au îndrăgostit cât au fost împreună la Londra.
În această nouă situaţie, mi s-a părut corect
să o eliberez de logodna noastră.
Oricum, s-au căsătorit săptămâna trecută la Plymouth.
Atunci...
...nu eşti căsătorit?
Nu.
Elinor... Am cunoscut-o pe Lucy când eram foarte tânăr.
Dacă aş fi avut o profesie, nu m-aş fi îndrăgostit astfel.
La Norland, m-am convins că sentimentele tale erau doar amicale
şi că riscam doar inima mea.
Am venit fără nicio aşteptare, doar să-ţi spun, acum că pot,
că inima mea este şi va fi întotdeauna...
a ta.
- Se aşează lângă ea. - Altceva?
Spune-ne!
Îngenunchează!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania