Nu cu mult timp în urmă, una dintre cele mai promiţătoare vedete noi de la Hollywood
stătea singură în barul gol din capătul străzii Teatrului Chinezesc.
Acorda un interviu unei reportere pe nume Judy.
Ca majoritatea celor din ziua de azi,
Judy era cinică şi se simţea ofensată de cea mai mică dovadă de imaginaţie.
Noi nu. Noi credem în vechea zicală conform căreia
faptele nu trebuie să stea în calea unei poveşti frumoase.
Eu cred în finaluri fericite.
E singurul lucru care a avut vreodată sens pentru mine.
Mă închideam în camera mea şi vizionam filme vechi pe PBS.
Nu ne permiteam televiziune prin cablu, dar nu conta.
Cine vrea să vadă emisiuni despre adolescente însărcinate
şi copii care locuiesc în aceeaşi casă şi ţipă unul la celălalt?
În cartierul meu asta însemna o zi de miercuri.
Dar eu evadam cu Spencer Tracy şi Kat Hepburn.
Cu Fred Astaire care o învârtea pe Ginger Rogers pe ringul de dans.
Şi Boogie care în sfârşit juca alături de Lauren Vicral.
- Şi toate într-un glorios alb-negru. - Îţi plac basmele.
Cred că toţi avem nevoie de puţină magie din când în când. Nu crezi?
Ce-ar fi făcut Lana Turner
dacă Mervyn LeRoy nu mergea la Schwraps din Hollywood Invine
unde a văzut-o bând acea cola.
Acolo a descoperit-o. Sucul acela i-a schimbat viaţa.
Aşa le spun turiştilor.
Pentru că nu era Schwraps.
De fapt era localul Tad Pad, de pe Sunset McAdam.
Şi nu era Mervyn LeRoy. Era un tip de la Hollywood Reporter.
Şi nici măcar n-o chema Lana Turner atunci. O chema Judy.
Numele adevărat era de fapt Julia.
Dar ştiai asta, nu?
Da, dar nu are acelaşi farmec.
Traducerea şi adaptarea: Kprice & Undergrow
Sincronizarea Blu-ray: PoLL11
VIAŢA BATE FILMUL
Deci tu crezi c-ai ajuns aici prin magie.
În cea mai pură formă a sa.
Sunt o mie... Ba nu!
Sunt milioane de opţiuni.
Să dormi în loc să te plimbi cu un Dodge fumegând.
Să alegi un meniu indian în loc de italian.
Şi să te convingi să ieşi din casă când nu vrei decât să dormi.
N-o să uit niciodată care a fost primul pas.
Mi se pare năucitor când mă gândesc că exact ca Lanei,
actoria mi-a schimbat viaţa.
Bineînţeles că mereu am crezut că bărbatul care o să-mi schimbe viaţa
o să fie puternic ca Marlon Brando,
şarmant ca Cary Grant,
sau că miroase a haine de piele, cum probabil mirosea James Dean.
- Dle Albertson, mai aveţi nevoie de mine? - Nu. Mă descurc, mulţumesc.
Nu te gândeşti c-o să fie un tip oarecare.
Care seamănă cu...
un tip care e la fel de bulversat ca noi toţi.
Bună ziua. Am o rezervare pe numele Dereck Thomas.
Da, dle Thomas. Staţi în apartamentul 1369.
- Bine. - Elman!
- Sigur. - Mulţumesc.
Poftiţi pe aici. De unde veniţi?
- Din Los Angeles. - Mereu mi-am dorit să merg acolo.
E plin de fete frumoase.
Desigur, peste tot sunt fete frumoase.
- Asta e frumos pe lumea asta. - V-aţi mai cazat la noi până acum, dle?
Da.
- Cum e vremea acolo acum? - Ca de obicei.
Neîngăduit de perfectă.
- Ia uite cine-i aici. - Steph, dragule, credeam că stai la Pierre.
- Credeam că tu eşti cu socrii tăi. - Nu, nu până mâine.
Atunci vine Delta cu copiii. Nu mă descurc singur cu părinţii ei.
- Cel mai bun prieten al omului. - El e Wilbur.
- Ce faci în seara asta? Ieşim la cină? - Sunt frânt. Epuizat.
Plus diferenţa de fus orar şi restul. Nu prea sunt în apele mele.
N-am dormit, mă doare spatele.
Mai bine fac o baie cu săruri... şi mă duc direct la culcare.
Noapte bună. Ne vedem la repetiţii.
- Tu de ce cobori aici? - Stau la acest etaj. Camera 1417.
Ce convenabil. Bine. Mă duc în cameră.
E reconfortant să ştiu că regizorul meu e în apropiere.
- Salutări Deltei! - Bine.
Cerule!
Da, ştiu ce vrei să spui. E actor. Are ceva special, nu?
Exact asta voiam să spun.
Nu cumpărăm nimic. Mută-ţi gândul!
Am crescut în Brooklyn, cu părinţii mei.
Şi a fost dificil, pentru că ei nu mai cred de mult în finaluri fericite.
- Tacă-ţi gura! Mă descurc. - Ba tu să taci!
Încerc să nu-i învinovăţesc. Au avut un început frumos.
Mama a fost Miss Coney Island în 1974 datorită tatei.
- Era unul dintre juraţi? - Nu, el vindea hotdogi pe alee.
Urmăreşte toată defilarea, o vede pe mama şi se îndrăgosteşte de ea tare de tot.
Şi a început să pună muştar picant în toţi hotdogii,
iar mama a fost singura care n-a fugit de pe scenă cu crampe la stomac, deci...
Asta a fost. Avea un milion de idei.
Îi promitea mamei că e doar o chestiune de timp până unul dintre ei va da lovitura,
aşa că ea s-a angajat să şamponeze pe cap la un salon de frumuseţe.
A aşteptat şi tot aşteptat, au trecut 20 de ani şi încă mai şamponează.
- Cu ce se ocupă tatăl tău? - Este inventator.
- Ca de exemplu? - Ştii lipiciul cu roll on?
- L-a inventat el? - Nu, el a inventat untul cu roll on.
Ca să poată fi întins bine pe felia de pâine prăjită.
A avut un succes colosal în Japonia.
- Alo. Aici Vicky. - Bună, Vicky. Sunt la Barclay.
Sunam să văd dacă aveţi o escortă liberă pentru seara asta.
- Care anume, dle? - Pe pagina de net e trecută ca Glow.
- Puteţi aştepta o clipă? Mă scuzaţi. - Bine.
Alo.
Cine e la telefon?
- Cine e? - Eu sunt, tată. David.
David! Unde eşti?
Acasă. Doamne, tată. Unde credeai că sunt?
- Mă pregătesc de plecare. - Plecaţi? Credeam că veniţi mâine.
Da, tată. Mergem să cinăm.
Bine. David, fă-mi o favoare. Dă-mi-o pe mama la telefon.
- Pe mama? Credeam că e cu tine. - Ce?
Glumesc, tată.
- Glumeam. - Stai puţin, David.
Îmi cer scuze. Mă mai aştepţi un minut, Vicky?
Ştii ceva? Nu pot. Ce-ar fi să văd dacă Glow e liberă?
Grozav. Vezi dacă poate veni într-o oră sau cam aşa.
Dacă o găsesc, te sun eu. În ce cameră stai?
1369 şi mă numesc Dereck Thomas. Mulţumesc.
- Bună din nou, David. - Sunt Josie şi m-am săturat să aştept.
Îmi pare rău, Josie.
- Aşteaptă puţin. - Tată!
Alo.
Bună, Arnold. Voiam să confirm întâlnirea de mâine.
Nu, Sam, nu e mâine. E poimâine la prânz.
- La Velasco? - Exact.
- Bine. Noapte bună. - Noapte bună.
- Îmi cer scuze, Josie. - Nu-i ea. Sunt eu.
Delta! Ce faci?
Delta, scuză-mă. E room service-ul. O clipă.
- Alo. - Alo. Cine e la telefon?
- Sunt Arnold. - Arnold?
- Adică Dereck. Vicky? - Da.
- De ce ai spus Arnold? - N-am spus... Adică...
Dereck şi Arnold sună cam la fel. Au şi acelaşi număr de litere.
Ce?
E un fel de glumă. Ca şi cum ar fi numele meu indian.
- Eşti indian? - Amerindian. Poţi aştepta o clipă?
Cât m-ai tot amânat tu, Glow a devenit ocupată.
- Mai încerc. Te sun eu. - Bine, încearcă în continuare. Bun.
Delta, îmi pare rău. Ce mai faci?
Cu cine vorbeai?
Cu room service-ul. Mă doare spatele de mă omoară.
- Tu ce faci? - Am emoţii.
N-am mai urcat de 7 ani pe scenă.
Nu ştiu dacă o să pot dormi în noaptea asta.
Şi eu la fel. Fac o baie şi mă duc direct la culcare.
Răspund eu!
Oricum e pentru tine.
- Alo. Bună, Vicky. - Cine e?
- E şefa mea, mamă. - Nu te lasă deloc în pace?
Încerc să-mi câştig existenţa. Bună, Vicky. Ce este?
- Când poţi veni? - Cam într-o oră. Lasă-mă o oră.
Ai un creion? Îl cheamă Dereck.
- D-E-R... - Ştiu cum se scrie.
- Bine. Thomas din camera 1369. - Bine, am înţeles. Unde spuneai că e?
- La Barclay. - Se rezolvă.
Deci zvonurile sunt adevărate. Chiar ai lucrat ca...
Muză?
- O ce? - Muză.
- E un job adevărat? - Da.
Pentru mine a fost.
Clienţii mei sunt în general nefericiţi. Complet lipsiţi de farmec.
Era de datoria mea să îi entuziasmez din nou.
Faci omul să se simtă special.
Îl tratezi de parcă ar fi cel mai important din întreaga lume.
Şi timp de o oră... chiar este.
Era un client anume care...
Dar o să vă spun mai multe despre el imediat.
A angajat un detectiv particular.
Un aşa zis copoi care să mă urmărească.
Nu mă deranja.
Era oarecum flatant că cineva îşi dorea să ştie unde sunt tot timpul.
Bine! Vin!
- Cine e? - Eu sunt, Glow.
Bine.
- Bună! - Bună. Ce faci?
- Bine. Glow (strălucire), aşa-i? - Da, exact. Până s-o estompa.
- Pot folosi toaleta ta? - Da, e acolo.
- Alo. - Dereck, a ajuns?
Da, e la toaletă. Aşteaptă puţin.
- Glow, te caută Vicky. - Spune-i că vin imediat.
Vicky, vine imediat.
Iat-o.
- Bună. - De ce nu m-ai sunat?
A trebuit să plec pentru o oră.
Scuză-mă, s-ar putea să dureze mai mult de o oră.
Spune c-o să dureze mai mult de-o oră.
Pune-l să plătească pentru 2 ore şi vezi ce spune.
Bine.
- Spune. - Plăteşte-o pe două ore.
Şi ai grijă să se întoarcă imediat după aceea.
Bine. Sună bine.
- Te servesc cu un pahar cu vin? - Desigur. Da.
- Vrei iasomie, citrice sau pară? - Poftim?
Loţiunea. Pentru masaj.
Nu, nu, nu. Abia mi-am tras şosetele.
Nu-ţi pot masa picioarele dacă porţi şosete.
- Mă gândeam să ieşim în oraş. - Ieşim în oraş?
Da, hai să mergem să cinăm.
- Vorbeşti serios? - Da. Haide.
Adică mergem în oraş şi ne întoarcem?
Da. S-ar putea să dureze trei ore. Poate chiar patru.
Cheltuitor...
- Unde vrei să mergi? Ţi-e foame? - Da.
Ştiu eu un local. Îţi place mâncarea indiană?
- Bine. - Nu-ţi place?
- Nu, nu, îmi place. - Da?
- Da, dar nu prea picantă. - Nu. Moderat.
N-a fost deloc moderat.
Ce-ai spune de o plimbare cu trăsura?
- Mi-ar prinde bine un pic de aer. - Ar fi distractiv!
Dereck, cum de eşti un tip atât de amabil?
- Eu? Chiar sunt? - Da, eşti.
Eşti un băiat foarte de treabă, ştii asta?
Niciun alt client nu m-a mai invitat să mănânc, să beau sau să mă plimb.
Alţii nu vor decât hop, ţop, treci la loc.
Cred că eu sunt genul romantic.
Da, eşti.
Chiar eşti un tip romantic.
Ce vrei să faci? În afară de asta. Ce altceva mai vrei să faci?
Vreau să fiu actriţă.
Da, îmi doresc să fiu actriţă.
Dar tata crede că visez cu ochii deschişi.
- De ce? - Fac asta ca să-mi câştig existenţa.
Şi aştept să se ivească ocazia. Îmi ajut şi părinţii puţin.
Poate găseşti un mod mai bun de a-ţi câştiga existenţa.
Ştii? Când te întâlneşti cu băieţii... Ce-şi doresc?
Te vor în pat.
Măcar bărbaţii pe care îi întâlnesc aşa, vor acelaşi lucru, dar mă şi plătesc.
Întâlneşti un tip şi... nu mai ai aşteptări.
Mă gândesc că aşa sunt cu un pas înaintea lor.
Chiar dacă nu mă simt tocmai bine...
Eu cred că eşti extraordinară.
Ştii ceva? Eşti cel mai meticulos amant pe care l-am avut.
- Meticulos? - Da.
A fost uluitor.
Chiar te plac.
Auzi? Vrei să facem o înţelegere?
- Ce fel de înţelegere? - Nu, nu, nu.
Eu plec mâine, dar dacă îmi promiţi solemn, pe cuvântul tău de onoare,
că nu mai faci asta niciodată...
Îţi dau 30,000 de dolari.
- Pentru sex? - Nu, ca să ai bani.
Promite-mi c-o să faci amor numai când îţi place de cineva sau din dragoste.
- O să-mi dai 30,000 $ pentru asta? - Da.
O să fie un nou început pentru pasiunea ta pentru actorie sau orice vrei să faci.
Tu chiar eşti un tip romantic, dar nu se poate să vorbeşti serios.
Ba nu, vorbesc serios. Îi am în geamantan.
Fără niciun fel de obligaţii. Pe cuvântul meu.
Chiar cred că eşti minunată.
Serios.
Eşti primul care crede asta, ştii?
Tata mereu a spus că sunt nebună că vreau să fac actorie.
Şi că nu acela e locul meu în această viaţă.
- Şi mama la fel. - E ridicol.
Nimeni nu-ţi poate spune care e locul tău. Sau al meu sau al oricui.
Vrei să ştii unde e? Oriunde eşti fericită.
Acolo e locul tău. Şi numai tu poţi hotărî asta.
În Central Park, de exemplu,
unora le place să dea ghinde veveriţelor,
Dacă cineva vrea să dea veveriţe ghindelor, cine sunt eu să dau ghinde veveriţelor?
- E minunat! - Tare, nu?
Poţi să mă săruţi din nou? Înaintea celor 30,000.
Bărbatul acesta, acest om frumos,
nu voia decât să aibă grijă de mine.
De mine.
Şi a avut.
Mi-a schimbat viaţa într-o clipă.
Cred că pentru el am simţit ceva ce n-am mai simţit pentru nimeni.
- Dragoste? - Recunoştinţă.
M-a inspirat în acelaşi mod în care eu i-am inspirat pe clienţii mei.
Chiar şi unei muze îi trebuie o muză.
O să-mi lipseşti. Am avut nevoie de aşa ceva.
Ba nu. Tu o să-mi lipseşti mie.
- Drum bun! - Ai grijă de tine.
- Nu o să te uit niciodată, Dereck. - Nici eu.
Justin.
Clientul despre care ţi-am povestit mai devreme nu era judecător.
Nu-şi putea scrie nici părerile, nici opiniile, nimic,
aşa că i-am dat o mâna de ajutor.
Da, chiar l-am ajutat.
Problema e că dacă inspiri oamenii, aceştia vor să fie inspiraţi în continuare.
Iar şi iar, la nesfârşit. Uneori ore în şir.
E ca un drog. Extrem de eficient.
Dacă nu-l primeşti, intri în criză.
Alo. Sunt Vicky. Nu putem răspunde momentan.
Lăsaţi un mesaj şi vă sun în curând.
Bună, Vicky. Sunt dr. Dolittle.
- Nu ai voie să mă suni. - De ce vorbeşti în şoaptă?
- Unde eşti? La cascada Niagara? - Nu! Nu!
Nu, dar trebuia să te sun din cauza lui Glow.
Vreau să o văd din nou.
- A demisionat. - A demisionat?
- Cum adică a demisionat? - Demisia e demisie.
Vrei pe altcineva? Ţi-aş putea trimite o altă blondă foarte drăguţă.
Nu, nu. Te mai sun eu.
Nu!
Sunt doctor Vivian Claremont.
Mi-am luat concediu. Voi fi în Toscana timp de 6 luni.
Aceea dintre voi care au nevoie de mine, pot discuta cu fiica mea.
E foarte empatică.
Numele ei e Jane Claremont.
Pentru urgenţe sunaţi-o pe telefonul mobil.
Sunt 8 milioane de persoane în New York şi parcă toată lumea cunoaşte pe toată lumea.
Să răspundă naibii cineva la telefon!
Nu ţi-a lăsat mama ta un număr pentru urgenţe?
Fir-ar.
Coincidenţele ne amintesc că există cineva care are un plan cu fiecare dintre noi.
- Da. Alo. Cine e? - Bună. Eşti Claremont fiica?
- Da. Cine este? - Am o oarecare urgenţă.
O urgenţă? Probabil crezi că e o urgenţă.
Tocmai mi-am scăpat toate lucrurile pe jos, în New York. Asta e o urgenţă.
Tu ce urgenţă ai?
Am un fel de problemă asemănătoare cu o obsesie.
O obsesie? Hai să-ţi spun ceva din proprie experienţă.
Obsesiile nu sunt urgenţe.
Te însoţesc întreaga viaţă.
Acceptă faptul că acestea vor exista o perioadă foarte îndelungată de timp.
Cred că trebuie să accepţi situaţia sau s-o înfrunţi.
De acord? Deci dacă vrei să mă suni în timpul serviciului, poţi să mă suni.
Lucrez luni, marţi, dar nu miercuri dimineaţă, ca în cazul de faţă.
Nici joi dimineaţa, adică mâine.
Poţi să mă suni azi după-amiază, mâine după-amiază sau vineri toată ziua.
De acord? Nu vreau să mă deranjezi cu prostii.
Te rog, eşti un om adult. Maturizează-te.
Eu, eu, eu. Numai eu, eu, eu.
Joshua, te rog, poţi ţine câinele?
Te rog. Vorbesc la telefon. Mă ocup de urgenţe.
Lumea are nevoie de mine. Sunt asistent personal. Asta e meseria mea.
- Nu-ţi cer decât... - Ar trebui să fii mai politicoasă.
Ce-i cu tine azi? S-a pişat cineva în cerealele tale?
N-am nimic. Sunt un pic emoţionat pentru distribuţia de mâine.
Ce mare lucru? N-ar trebui să...
- Ţi-am spus să nu mă mai suni... - Telefonul meu sunase.
Nu e un moment potrivit, tată.
Nu-mi vine să cred că vorbeşti cu tatăl tău.
- Tatăl tău... - M-a sunat.
O să-l sun eu înapoi.
Te sună tot timpul. Parcă ar fi ziua tatălui în fiecare zi.
- Tipul te sună în continuu. - Ba nu. Nu-i adevărat.
- E puţin ciudat. - M-a sunat o singură dată.
Încep să mă satur de asta. Ba chiar m-am săturat deja.
Am plecat de aici. Taxi!
Nu-ţi iei câinele şi bagajele?
Eşti cel mai nepoliticos om pe care l-am cunoscut vreodată.
Haide. Hai, Shep.
Taxi!
Poate că judecătorul sau dr Jane nu erau chiar atât de nebuni pe cât îmi amintesc.
Bravo, fetiţa!
Dar amintirea nu e o cameră video.
Nu-i aşa?
Alo. Detectivii gratuiţi. Nu suntem niciodată prea ocupaţi.
Nu pot să renunţ. M-am gândit toată noaptea la asta.
Vreau să o văd. Cer prea mult?
O clipă, dle judecător. A venit apa la robinet.
- Ce se întâmplă? - O sună cineva.
- Alo. - Am o audiţie pentru tine.
- Când? La ce oră? - Mâine. Poţi la ora 11?
Da, da, sigur. Pot să ajung. Ce rol?
- E un rol principal. - Principal?
Glumeşti? Sunt încântată.
- Ce fel de personaj e? - E o prostituată.
- O prostituată? - Da.
Nu zău? E destul de nostim.
- Cine e regizorul? - Arnold Albertson.
- Arnold Albertson? - Da.
- E foarte bun. - N-am mai auzit de el.
- E dintre cei mai buni. - Bine.
- Pa. - Bine. Pa.
Gata, dle judecător. Stai liniştit. O urmăresc.
Mă simt mai bine acum ştiind că încă te ocupi de caz.
- Bună, Dereck. - Bună.
Mă mai ţii minte? Sunt Elizabeth.
Elizabeth! Aşa-i. Am...
- Veveriţele la ghinde. - Dumnezeule!
- Da! Veveriţele... Chicago. - Ba nu! Dallas.
Dallas! Aşa este. Da. Da.
- Ce-ai mai făcut? - Ce-am mai făcut?
- Mi-ai schimbat viaţa complet. - Da?
Da! Nici nu-mi vine să cred că ne-am întâlnit.
Am înfiinţat o casă de modă cu acei bani. Abia m-am întors de la Paris.
Merg la Retomark să închei o afacere. Asta am făcut.
- Mă bucur că te-am văzut. - Dereck, cum te pot găsi?
Asta mă întreb şi eu de 40 de ani şi încă nu ştiu.
Uite, acum sunt pe fugă. Dar o să ne amintim mereu de Dallas.
- Mă bucur că am putut să te ajut. - Îţi mulţumesc încă o dată.
- Sper să te mai văd. - Ştiu. Bine, gata.
Deci au mai fost şi altele.
M-a ajutat şi pe mine, le-a ajutat şi pe ele.
Nu spun că a procedat corect. Nu îi iau apărarea.
A făcut-o la beţie.
Dar după fiecare beţie, urmează slăbiciunea.
- Arnold! - Tati!
Mă bucur că sunteţi aici.
- Cum a fost zborul? - Uite ce am primit de la prietenul meu.
Uite ce am primit de la noul meu prieten.
Unul dintre clienţii mei mi-a făcut cadou sesiuni de terapie pe viaţă.
Dar terapeuta mea era alcoolică.
A plecat la dezalcoolizare şi a lăsat-o pe fiica ei, dr Jane, în locul ei.
A scris o carte intitulată "Curcubeie şi unicorni"
"Regăsirea hotărârii". Ai auzit de ea?
- Nu. - E un adevărat bestseller.
Părea o femeie foarte amabilă şi eram încântată să discut cu ea.
Da, mama e plecată de 3 luni.
Dacă vrei să discuţi cu mine, bine, dacă nu, e la fel de bine.
- Te-ai hotărât? - Nu.
- Bine. - Adică aş vrea să discut cu tine.
Trecuse printr-o despărţire urâtă cu un an înainte, cu un profesor de yoga super tare.
Adică yoga era super tare, nu profesorul.
De fapt cred că şi profesorul, dar nu asta este ideea.
S-au întâlnit la curs, iar el a început să-i ofere... lecţii particulare.
Apoi s-au mutat împreună,
dar se pare că oferea fiecărei femei de la acel curs lecţii particulare.
Îţi dai seama?
Nu-i de mirare că ultima ei carte se numeşte "Frumuseţea răutăţii".
Pe asta am citit-o.
- Bine. Ia loc. - Mulţumesc.
M-am uitat pe dosarul tău. Care era numele tău?
- Izzie. - E o prescurtare. Care e numele întreg?
- Poftim? - Numele întreg. Fii mai atentă.
- Numele meu este Isabella. - Aşa.
Isabella... Dar îl prescurtezi Izzie.
Înseamnă că îţi reprimi partea delicată.
Isabella sună foarte gingaş, iar Izzie sună foarte dur.
E o mostră a personalităţii tale.
Eşti nesigură de partea ta sensibilă şi preferi să-ţi exprimi latura dură.
Am dreptate sau greşesc? Unde e dosarul tău?
Bine.
Pseudonim Glow Stick. De ce ai un pseudonim?
Damă de companie!
E dezgustător.
Cum te simţi făcând aşa ceva?
Sincer.
Te poţi ridica la un alt nivel în meseria asta?
Sunt o mulţime de "ridicături". Nu asta era problema.
- Nu spui glume în sesiunile de terapie. - Am un pic de trac.
Am o probă importantă mâine.
Ce? Dai probă ca să fii damă de companie?
Nu, nu, nu. Fac asta în paralel. Ca să îmi permit să fac actorie.
Deci ai o audiţie.
- Pentru ce rol? - Damă de companie.
- Abia te-am întrebat asta. - Ştiu. E o ironie.
Dar asta-i viaţa uneori.
Bine. E grozav. Cel puţin ai o experienţă vastă.
- Jane, răspunde. - La naiba.
- Scumpo! - O clipă.
Mă auzi? Probabil eşti în mijlocul unei şedinţe de terapie.
Minunat. E mama. Şi e beată.
- Muşcă? - Nu ştiu. Depinde.
Ce faci? Scuză-mă!
Te rog să cobori de pe scaun.
- Eşti nebună? - Nu prea îmi plac câinii.
Nu-i plac câinii... Hai, vino!
Hai, valea! Marş! Du-te.
Eşti nevrotică. Asta-i sigur.
Mama sună de la dezintoxicare, de undeva de lângă Pisa.
Bună ziua. Vreau să vorbesc cu cineva despre obsesia mea.
Poate găsesc vreo soluţie. Sunt chiar pe muchie de cuţit.
Vocea asta mi se pare foarte cunoscută.
Da. Începe să mi se pară mult prea cunoscută şi mie.
Tipul e nebun de legat.
Dar n-am voie să discut despre clienţii mei. N-am voie să discut despre clienţii mei.
Pentru că e o chestiune personală.
Nu pot să-ţi spun cine e. Aşa că nu mă întreba.
Unde rămăsesem?
Dacă ţi-ai accepta şi latura sensibilă în loc de-a o etala doar pe cea dură,
ai fi într-o formă mult mai bună.
Începe să te recomanzi Isabella
şi o să-ţi rezolvi multe sau chiar toate problemele.
De azi nu mai sunt damă de companie.
E grozav! E grozav! Ai văzut ce efect are terapia?
Ca un ceas elveţian.
E fabulos! Nu mai ai nevoie de şedinţe de terapie. Am terminat.
Ia-ţi un câine de talie mare. Sunt o companie deosebită.
Felicitări, Izzie! Adică Isabella.
Ai trecut cu brio.
Numele e primul lucru pe care îl află ceilalţi despre tine.
Şi cred că acela eşti tu.
Doctor Jane mi-a spus asta, dar...
Nu mai eram Izzie Flinkenstein din Brooklyn din acel moment.
Urma să fiu Isabella Patterson.
Oriunde voiam eu.
- Ce încântare să te văd aici, Sandy. - Sper că îl cunoşti pe Josh.
Bineînţeles. Scenariile tale sunt tot mai bune, Joshua.
Mulţumesc. Abia aştept să te văd interpretându-le.
- Salutare, colegi! Scuzaţi întârzierea. - Pe Seth îl cunoşti, bineînţeles.
Sigur că ne cunoaştem. Cât a trecut de când am fost la Londra?
Prea mult, dragule.
- Mă bucur că eşti aici. - Te iubesc.
- Mă bucur să te cunosc, cuţulică! - Să trecem la treabă. Sandy!
Să începem.
- Seth, eşti fermecător! - Dar ce-am făcut?
Ştiai că Seth Gilbert va fi prezent la audiţii?
Nu, n-aveam nici cea mai vagă idee.
Nici nu ştiam că mai face teatru de când s-a apucat de film.
Acela în care avea mâneci roz şi bufante, dungi ca de bondar şi stup în loc de rucsac.
- Omul-Albină Roşie? - Da.
După vreo 5 din acelea nu l-am mai urmărit.
Dar Delta Simmons?
- Vrei să auzi ceva super amuzant? - Sigur.
Într-o zi a intrat în salon şi mama i-a şamponat părul.
Avem o poză cu mama şi Delta deasupra imitaţiei de şemineu.
Apropo de forţele cosmice.
Mi-au dat ocazia să lucrez cu ea.
A fost vorba de destin. Dar n-am avut ocazia să-i spun.
Hai să te întreb ceva.
Promiţi că oricând îţi voi cere ceva...
Că oricând îţi voi spune ceva, o să mă susţii şi niciodată n-o să...
O să fii mereu prietena mea şi întotdeauna o să...
Promiţi că indiferent ce ţi-aş spune...
Fetele producătorului.
Promiţi că orice s-ar întâmpla, vei rămâne prietena mea?
Super! Mulţumesc! A fost excelent.
Sunteţi cam micuţe, dar vă mulţumim că aţi venit.
- Mulţumesc. - Mulţumim.
- Bravo, Charlie! - Gata, Sandy. Următoarea!
Ea e Isabella Patterson.
Doamne!
- Poftim. - Îmi cer scuze.
- Am trac. - Nu e cazul. Linişteşte-te, te rog.
Ce înseamnă asta? Fir-ar să fie! Nu e potrivită!
- De ce nu? - Pentru că nu e genul care trebuie, Josh!
Eu zic că e perfectă pentru rol.
Stai o clipă.
Eşti bine, Isabella?
Dacă nu te simţi bine... Sandy, ia-i datele.
Te întorci altădată, când o să te simţi mai pregătită.
Păcat că se simte rău.
Nu, nu, prefer să dau proba azi.
Mi-am citit horoscopul şi scria că azi va fi o zi specială pentru mine.
Bine, atunci... Cum să contrazicem aşa ceva?
Să continuăm. Poate vom fi uimiţi.
Am pregătit trei scene.
Audiem numai una. Suntem extrem de stresaţi.
Bine, atunci... Pe care s-o interpretez?
Arnold, n-ar fi mai bine să repetăm scena intimă cu mine?
Nu, nu. Vom repeta scena cu două femei.
Îmi pari cunoscută. Ai fost la Barclay recent?
- Nu. - Seth, tu nu apari în această scenă.
Ce-ar fi să faci o pauză şi să lăsăm fetele să înceapă?
Îmi pare rău.
Te simţi bine, scumpo? Vrei să te mai las o clipă?
- Nu. - Eşti sigură?
Da. Mă simt bine.
Sigur nu vrei să bei ceva?
Nu. Nu... Nu ştiu de unde să încep.
Începe de unde doreşti.
Nu ştiu cum s-a întâmplat totul, dar...
Era o seară destul de mohorâtă.
Vezi tu?
Am intrat în această branşă, deşi...
De obicei nu ştii pe cine întâlneşti până nu ajungi la destinaţie.
E un fel de job temporar, dar mult mai intim.
Despre ce vorbeşti?
E foarte dificil.
Pentru că eşti o prietenă apropiată şi...
Ţie îţi spun totul. De aceea îţi spun asta.
Dacă n-aş ţine la tine, nu ţi-aş spune.
Ţi-aş putea fi prietenă în continuare şi n-ai afla niciodată.
- Dar trebuie neapărat să-ţi spun. - Despre ce vorbeşti?
Am fost damă de companie.
De fapt încă sunt damă de companie.
Damă de companie?
Hai să te întreb ceva.
Indiferent ce aş spune, te rog, nu mă judeca.
Şi orice ţi-aş spune, promite-mi că vei fi mereu prietena mea
şi că o să-mi fii mereu alături.
Bineînţeles. Orice-ar fi. Ţin la tine.
Dar sunt şi foarte şocată şi tristă că acei nemernici nenorociţi...
Ia-o altfel. Vrei să-ţi spun vestea proastă?
Sau vestea extrem de proastă?
Sau vrei cea mai proastă veste?
Dumnezeule, mai urmează ceva?
- Bine, dă-mi vestea proastă. - S-a spart prezervativul.
- Nu... - Ba da.
Iar vestea extrem de proastă e că sunt însărcinată.
- Doamne! - Da.
Cred că voi deveni mătuşică. Asta nu e chiar atât de rău.
Dar cea mai proastă veste...
Aşa...
Doamne.
Ce este? Spune-mi.
A fost Fred al tău. Te rog să nu mă urăşti.
Nu-l urî nici pe el.
A fost genul de prostie pe care se întâmplă să o faci în timpul vieţii.
Şi pe care nu o poţi anticipa. Sau judeca.
Te rog... Te rog să nu mă urăşti.
A fost genial, draga mea. A fost extrem de bine!
Dragilor, nu-i aşa c-a fost bine? Arnold!
Foarte bine.
Îţi mulţumim că ai venit.
Suntem în întârziere. Îi arăt eu împrejurimile, Sandy.
- Cheam-o pe următoarea. - Ai fost incredibilă.
Mulţumesc mult. La revedere!
Pe curând!
- Te conduc eu. - Bravo ţie!
- Aşa-i c-a fost bună? - A fost.
- Foarte bună. A dat lovitura. - Nu ţi s-a părut bună, Arnold?
Ba da, cred c-a fost bună.
Chiar m-a emoţionat.
Bine. Ce urmează? Să trecem mai departe.
Deci ai fost damă de companie.
- În scenariu. - Ba nu asta ai insinuat.
Ştiu, dar nu eu, Izzie.
Dar tu eşti Izzie.
Sunt.
Eşti cumva liberă pentru cină diseară?
- Nu ştiu... Da, cred că da. - Bun.
Am fost foarte impresionat de interpretarea ta de azi.
Dar sincer să fiu, am fost impresionat de dinaintea interpretării.
Mulţumesc mult.
Îl cunoşti bine pe Arnold Albertson?
Da, îl cunosc. Dar nu foarte bine.
Mă ajută cu scenariul de vreun an. De ce?
Aşa... părea un tip de treabă.
Da. Îţi place italiană?
- Ce? - Mâncarea.
- Da, sigur. - Ce spui de Nicks, numărul 5?
- Sau preferi să te iau de acasă? - Nu, nu, ne întâlnim la restaurant.
- Lucrez. - La ora opt?
Bine.
- Bine. Ne vedem acolo. - Bine.
Să nu spui nimănui, dar eu te susţin pe tine.
Mulţumesc frumos. Ne vedem mai târziu.
- Bine. Pa. - Pa.
- Ştii filmul Mic dejun la Tiffany? - Da.
Rula pe undeva prin centru. Am văzut un poster.
Arăta senzaţional. Mi-am luat bilet şi m-am dus la film.
Săptămâni întregi n-am putut să-mi scot filmul acesta din minte.
Ea avea totul sub control.
- Ştia ce vrea. N-avea nevoie de nimeni. - E damă de companie.
Poate era genul care prefera să bea, să danseze şi să radieze fericire.
Iar dacă bărbaţii îi dădeau 50 $ când se ducea să-şi pudreze nasul,
îi merita, pentru că îşi punea amprenta asupra vieţii lor.
Îmi dau seama că e o obsesie, dar dacă aş putea afla mai multe despre ea...
Bine. Ce are această femeie de te face să fii atât de obsedat?
- Nu vorbeşte ca bunica mea. - Poftim?
Toate femeile pe care le-am cunoscut vorbeau ca bunica, numai ea nu.
- Glow. - Glow?
- Glow Stick cumva? - Da. De ce?
- Dumnezeule... - Ce vrei să spui cu asta?
Adică... Dumnezeule, e minunat! Ce nume minunat!
Da, nu întâlneşti prea des numele acesta.
Nu, nu în general, dar e destul de comun în terapie.
- Cunoşti o Glow Stick! - Da, cunosc!
Sunt terapeutul ei.
Dar etica profesională mă împiedică să discut chestiuni legate de ea.
E o femeie simpatică totuşi.
E un pic nevrotică, are câteva probleme şi trebuie să-şi dezvolte latura sensibilă.
Dar e confidenţial!
Este confidenţial. Sunt doctor.
Doctorii nu discută despre viaţa personală a pacienţilor.
Ţi-ar plăcea ca următorului pacient care intră aici, să-i spun:
cel care a ieşit e un nebun obsedat de o femeie pe nume Glow Stick.
- Ţi-ar plăcea? - Păi...
Oricum, eu nu cred că fata asta, oricât de atrăgătoare ar fi,
merită să devină obsesia cuiva, mai ales a unui judecător însurat.
Nu am prejudecăţi. Dar chiar e o prostie.
Sunt Josh. Poţi să răspunzi?
Vezi ce terapeut bun sunt? E iubitul meu, dar nu răspund.
E timpul alocat ţie.
A intervenit ceva şi nu ajung la cină. Îmi pare foarte rău.
Ce vrei să spui? Cum adică nu ajungi la cină?
Bine! Ştii ceva? O să mă înfometez.
M-am mai înfometat. O să mă înfometez iar.
Şi eu m-am înfometat des în ultima vreme.
Poate c-ar trebui să ne înfometăm împreună. Vrei să iei cina cu mine diseară?
- Ce fel de mâncare mănânci? - Îţi place italienească?
Merge.
- Deci? - De acord.
Mă duc să-mi schimb tamponul.
Scuză-mă, dar nu sunt de acord cu tine.
Cred că fata aceea, Patterson, a fost extrem de bună.
După cum spunea şi Seth. Cred că avea ceva ce n-a mai avut niciuna.
De parcă ar fi avut experienţă şi ar fi trecut prin aşa ceva.
Da!
Sunt de acord cu Sandy şi Seth. Avea ceva cu adevărat special.
Îmi aminteşte de fata de care m-am îndrăgostit la grădiniţă.
- Era prostituată? - Da, era o prostituată de grădiniţă.
Sună a şcoală progresistă. Sandy, despre cine nu am discutat?
Le-ai analizat pe toate.
Bine, atunci haideţi să încheiem ziua şi să ne mai gândim.
Pe Izzie am senzaţia că am mai văzut-o undeva.
Avea un chip destul de obişnuit, de duzină.
Mie nu mi s-a părut.
Ce ştiu eu? Mi-e atât de foame încât nici nu mai judec limpede.
Bun. Se pare că am încheiat pe azi.
Eşti mai frumoasă ca niciodată.
Abia aştept să repetăm. Mai ales scenele de amor.
Fugi de-aici!
Mulţumesc, dle regizor. A fost o primă zi surprinzătoare, nu?
Da, chiar a fost. De asta mergem la teatru, să fim surprinşi.
Poate vei fi mai expresiv mâine la repetiţii.
Dar te-ai descurcat bine şi azi. Suntem abia la început.
Scuză-mă că m-am răstit, scumpo. Lasă-mă să mă revanşez c-o cină romantică.
Cu ce vă pot ajuta, dle?
Vreau o masă pentru o persoană. Acolo.
Poftiţi pe aici, vă rog.
Bună!
- Bună. - Scuză-mă pentru întârziere.
Doamne sfinte! Vă simţiţi bine?
- N-am nimic. - Nu, nu, vă ajut eu.
- Doriţi un pahar cu apă? - Nu.
- Coniac cu sifon? - Poate.
O să mă gândesc.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Ce restaurant frumos! - Mulţumesc.
- Care e problema ta? - Niciuna.
Îmi era sete.
- Ce-i cu tine? - Nu ştiu ce am. Mi-e foarte sete.
Atunci ia paharul în mână. Nu-l mai împinge de pe masă.
Probabil ai fost un copil foarte obositor.
Doamne, ce fraieră sunt!
În fine. După cum spuneam, m-am săturat de artişti.
Tot timpul te dezamăgesc. Vreau un om de afaceri.
Dale e scenarist. Scrie scenarii. Ăştia nu se gândesc la viaţă.
Auzi ceva din ce spun?
De ce te ascunzi în spatele meniului?
Nu mă ascund.
Avocaţii-s buni, oamenii da. Da.
Trebuie să-mi schimb modul de viaţă, trebuie s-o fac.
La ce te uiţi?
E cine cred eu?
Nenorocitul!
- Dumnezeule! Sunteţi teafăr? - Da, da.
Toată lumea cade în seara asta.
Uite-o pe terapeuta mea.
Jane, ascultă, trebuie să...
Eşti concediat!
- Josh, eşti bine? - Da, da, sunt bine.
- Sunt bine. - Eşti sigur?
- Da. - O cunoşti?
Aşa se pare.
- Nu pleca aşa pur şi simplu. - Şi tu eşti concediat.
Ai grijă pe unde mergi.
Mă duc până la toaletă.
- Eşti bine, fiule? - Tată!
- Ce cauţi aici? - Muncesc.
- De când? - E o poveste lungă.
Şi niciunul din noi nu are timp pentru ea.
Ne vedem imediat.
- O să mă duc până la toaletă. - Bine.
Judecătorule, aşteaptă.
Bună, recitatoare minunată.
Încercam să iau puţin aer.
Sigur.
Josh, ce cauţi aici?
Arnold, salut!
Delta mi-a spus mereu că e un local grozav, aşa că m-am gândit să vin.
Sunt aici cu fata aia Izzy. M-a impresionat.
- Stai puţin, e aici? - Da, este la toaletă.
- Dumnezeule, s-a întâmplat! - Ce anume?
Josh... de ce a trebuit...
- Judecătorule, hai să ne plimbăm puţin. - Nu vreau.
O să intru înapoi şi o să văd ce se petrece.
Nu acum, judecătorule.
- Nu înţeleg ce-mi spui. - Să nu stricăm treaba acum.
Uite pe cine am găsit la toaletă.
Josh.
Mi-a spus Josh.
- Ce mai faci? - Bine, mulţumesc.
- Te-ai mişcat rapid, Josh. - Nu, doar am...
Ai apucat să te uiţi pe meniu, dragule?
Din fericire copiii noştri îşi iubesc bunicii,
dar ar trebui să-i culcăm noi în seara asta, nu dragule?
Nu mă simt bine, cred că o să plec.
- O, nu. - Îmi pare rău.
- Să te faci bine. - Da, să te faci bine.
Pe cine avem noi aici! Un minut, Dimitri.
Bună, Glow! Ia te uită!
Cu mine vorbeşti? Nu, eu sunt Izabella.
- Vă cunoaşteţi? - Nu, nu chiar.
Da, m-am înşelat.
Toată gaşca e aici.
Delta arăţi chiar mai tânără decât atunci, în Piccadilly,
când ne-am jucat cu acei copii, îţi aminteşti?
A fost amuzant, nu?
Mi-a părut bine să vă văd, dar trebuie să plec.
- Însănătoşire grabnică. - Da.
- Ne vedem mâine. - Hai să ne aşezăm, Frankie.
Frankie este prietenă cu Vicky.
Nu ştiu nici o Vicky.
- Greşeala mea. Trebuie să fie alt tip. - Da.
Toată lumea pare să fie confuză în seara asta. Cred că e de la vreme.
Da, domneşte confuzia.
Ne vedem mâine dimineaţă.
Noapte bună, prinţeso.
Adieu.
- Noapte bună. - Adew.
De ce n-o placi pe fata aia?
- Ce fată? - Izabella Paterson.
- Cine a spus că n-o plac? - Te porţi ciudat în preajma ei.
- Abia dacă m-am uitat la ea. - Exact.
E mai bine decât să leşin după dl Seth "Seducătorul".
La orice ar spune te porţi de parcă e cel mai amuzant lucru pe care l-ai auzit.
Josh, mereu eşti gelos.
De ce tot aduce aminte de Londra şi Piccadilly
şi timpul uimitor pe care l-aţi petrecut împreună.
Ne-am simţit bine în acea piesă, ştii asta.
Aşa e. Îmi pare rău.
Uite-i.
- Judecătorule. - Ce e?
Mi-e teamă că a apărut o problemă.
- Ăla e fiul meu. - El e fiul tău?
Ceva nu e în ordine aici. De cât timp durează asta?
Ce vorbeşti? Nu am ştiut nimic până acum o jumătate de oră.
- Dacă asta insinuezi. - Simt că ceva nu e în regulă.
Şi tu? Atunci şi eu.
- Aşteaptă, te rog! - M-am săturat să fiu nedreptăţit.
- Sper că te simţi mai bine. - Da, sunt bine.
Nu ai apucat să mănânci ceva, vrei să intri să-ţi dau un sandvici.
- Sigur. - Bine.
- E noaptea de wrestling. - Nu te mai plânge atâta.
Taci din gură, nu aud ce se vorbeşte la televizor.
Tu să taci! Du-te şi plimbă ursul.
Ce înseamnă "normal"?
Era primul scenarist pe care l-am cunoscut vreodată.
Şi era un gentleman adevărat.
Nici nu a încercat să mă sărute, deşi ştiam că vrea s-o facă.
M-a întrebat dacă poate să-l cunoască pe tata.
Nimeni nu mai făcuse asta înainte.
Nici măcar nu mai adusesem un băiat, acasă.
Era exact cum mi-am imaginat că este un scenarist,
foarte sensibil şi... era Arthur Miller al meu.
A fost un sandvici foarte bun. Mulţumesc.
Eşti bine? Pari puţin tristă.
Da. Doar că... nu cred că o să obţin rolul.
Sunt foarte optimist în privinţa asta.
Eşti foarte drăguţ.
Pot să te sun?
Da, sigur. De ce nu?
Îţi mulţumesc că mi-ai îmbunătăţit piesa de teatru.
Pe curând, Josh.
Fata aia Loretta a citit bine.
Dar Izabella a fost genială. Trebuie să te decizi azi.
- Nu înţeleg care e problema. - Nu este una. Nu a zis nimeni că ar fi.
Doar că am o anumită metodă de lucru. Şi acesta începe cu un covrig.
- Hotărăşte-te odată. - Să mănânc în linişte mai întâi.
- Haide, dragă. - Arnold.
O să mergem la intersecţia străzii 61 cu Madison.
Ce zi frumoasă, nu-i aşa?
- Am dat peste unul "vorbăreţ". - Mi-au dat alt tip de covrigi.
- Am cerut cu seminţe de mac. - Ai şi tu o dispoziţie azi!
- nu mănâncă nimeni genul ăsta de covrigi. - Spune-mi de ce n-o placi?
Cine a spus că n-o plac? Nu vreau să iau o decizie în pripă.
Este foarte importantă. E metoda mea de lucru.
Cine este cel care spune mereu
că trebuie să-ţi asculţi instinctul şi să nu gândeşti prea mult lucrurile.
- Am citat din spusele tale. - Nu am spus-o eu. Nu vorbesc aşa.
- Niciodată nu vorbesc aşa. - Dle, ce se petrece cu tine.
Nimic. Sunt sub presiune şi nu am nevoie ca soţia mea să mai adauge şi ea.
Trebuie să recunoşti că are ceva special fata asta,
Poate că a fost escortă într-o viaţă anterioară.
Acum am ajuns să vorbim despre vieţi anterioare?
- Nu ştiu. - Ce se petrece?
Unde e şoferul?
- Ăla e? - Da, el e. Unde s-o duce?
Pare că se urcă într-un taxi.
Este cel mai nebunesc lucru pe care l-am văzut. Ce...
- O fi ceva ce am spus noi? - Aşa se pare.
Fie asta sau o fi o maşină capcană şi e pe cale să explodeze.
Păi atunci ieşi, ieşi.
Zici că e un şofer filosof.
Cred că nu a mai putut suporta tensiunea din schimbul nostru de replici.
Bine, fie. Îi dau rolul.
- Doar de atât a fost nevoie? - Da.
Îi datorează acelui taximetrist 10%.
Alo. Sandy?
Nu glumeşti, nu?
Mâine? La 10 dimineaţa?
Bine. Mulţumesc foarte mult!
Bine, pa.
- Am obţinut rolul. - Ce rol?
- Cel de pe Broadway. - Broadway?
- Deci aşa ai obţinut rolul? - Aşa mi-a spus, da.
- Şi tu l-ai crezut? - Da.
Este destul de amuzant,
dar nu văd cum ar putea să inventeze o astfel de poveste.
La fel cum inventezi un nume, sau cum îţi înşeli nevasta. Te-a minţit.
Nu sunt de acord cu tine,
fiindcă Arnold şi cu mine ne-am cunoscut în circumstanţe bine definite.
Şi nu îmi datora nimic.
Cu atât mai mult adevărul.
Şi cu siguranţă nu era obligat să-mi dea rolul.
Şi probabil nu ar fi trebuit s-o facă, la câtă suferinţă i-a adus.
Nu ţipa, lasă-mă să-ţi explic.
Nu. Nu, nu...
- Nu. Ieşi afară. - Eram...
Eşti unul din cei mai groaznici oameni pe care i-am întâlnit.
De fapt ştii ce? Chiar eşti cea mai groaznică persoană
pe care am întâlnit-o.
Ai anulat cina noastră ca să ieşi cu una din pacientele mele?
Asta îmi arată cât de bolnav poţi fi.
Îmi vine să-ţi vâr asta în mădular.
Jane, pentru Dumnezeu, totul are legătură cu piesa mea.
Cu piesa ta? Nu-mi pasă de piesa ta.
De piesa ta stupidă. Nu-mi pasă de tine.
- Ieşi afară. - Alo.
Cum îndrăzneşti să răspunzi la telefon în biroul meu?
E grozav. Mă bucur pentru tine.
Acum te bucuri! Acum se bucură.
Mereu eşti deprimat în preajma mea. De ce? Cine e la telefon?
Nu pot vorbi acum. Sună-mă mai târziu.
Era cumva blonda nebună, sau tatăl dornic de atenţie.
Jane, trebuie să vorbesc cu tine.
O, Doamne! Ştiţi ce? Sunt sătulă. Ieşiţi afară amândoi!
Ieşiţi afară!
- Ieşi afară! - Bine.
Afară!
M-am săturat de hainele astea strâmte, trebuie să-mi iau o costumaţie mai largă.
Fie asta sau fac liposucţie.
Araţi grozav. "Pescuieşti" pentru nişte complimente.
Străinilor, ce faceţi aici?
Ştiu ce faci tu aici. Promovare, promovare.
Ea e Cece, doamna care se ocupă de relaţiile cu publicul.
Doamnă Simmons, aţi vrea să faceţi o reclamă pentru noi?
Bineînţeles că o puteţi regiza dvs, dle Simmons.
Mă numesc Albertson.
- Am cam dat-o în bară. - Aşa se pare.
Mulţumesc, dar nu joc în reclame.
Nu sunt genul meu.
- Nu voiai să găseşti nişte haine largi? - Mai puţin strâmte.
Ştiu, dar cu cât sunt mai relaxante cu atât sunt mai bune.
- Mi-a părut bine de cunoştinţă. - Vorbim, Seth.
- Ne vedem mai târziu. - Dumnezeule.
- Ce e cu graba asta? - Nu arată bine locul şi sunt prea scumpe.
Hai să mergem într-un loc drăguţ,
- cum ar fi Chanel sau Prada. - Numai acolo nu sunt reduceri!
Mă simt de parcă aş fi claustrofobic, abia pot respira aici.
Sunt moartă după tweed.
O să-l probez.
Te ajut. Şi mie îmi place tweed-ul.
Arnold, nu am nevoie de ajutor.
Eşti sigură? Lasă-mă să privesc măcar.
Acasă poate vezi cum îl dau jos de pe mine.
- Ia-o uşurel! - Ştiu, dar...
- mă pricep foarte bine la datul cu părerea. - Aşteaptă puţin.
Ştiu, dar uneori e ca şi când...
Veveriţele la ghindă!
Eşti teafăr?
Nu-mi vine să cred că te-am întâlnit, Derek.
Nu, n-o să fac linişte.
Sunt Margie, îţi aminteşti...
Te-am căutat peste tot. Mi-ai schimbat viaţa.
Am absolvit şcoala de modă. Şi sunt cumpărător executiv acum.
Şi în afară de asta, mi-ai oferit cea mai bună noapte din viaţa mea,
în pat şi în afara lui.
Toate astea datorită ţie şi a "veveriţelor la ghindă".
- Te rog vorbeşte mai încet. - Ne vedem mai târziu, prieteni.
- O, Doamne, Seth Gilbert! - Sunteţi prieteni, Arnold?
- Ce vrei să spui, Seth? - Purtaţi-vă frumos, bine!
- Mai aveţi nevoie de altceva? - Nu.
Veveriţele la ghinde, nu?
Nenorocitule!
Să nu mai vorbeşti niciodată cu mine.
Delta, nu. Delta!
Seth, aşteaptă!
Am reţinut numărul de înmatriculare, e uşor de depistat.
Nu vă faceţi griji, o să plătesc eu tot.
- E soţia mea. Se grăbea. - E soţia dvs?
Da, a întârziat la o întâlnire şi e cu capul împrăştiat.
Brad, este în regulă îl cunosc. E de încredere.
Spune-i soţiei tale să fie mai atentă, amice.
Aşa o să fac.
Ascultă, Derek, Arnold sau cum te-oi numi.
Ştiu că am vorbit prea tare, doar că eram atât de încântată să te văd.
Nu e nimic.
Plăteşti cu bani gheaţă, cu cecul sau cu cardul?
Ce era fata aia, o prostituată? Ca cea de la Nick's?
Poate fi. O fată înaltă... escortă.
Ce mai contează, toate te escortează înăuntrul şi în afara pantalonilor lor.
Bărbaţii ăştia!
Da, ai dreptate. Suntem buni doar pentru un singur lucru.
- Aşa că ce zici? - Mă gândesc serios la asta.
Încă îmi aduc aminte de Londra. Nu m-am mai simţit aşa de când...
Haide, Seth.
Ştii că aveam fiecare alte priorităţi ca să avem o relaţie serioasă.
Tu aveai, eu mi-aş fi schimbat direcţia într-o clipă.
Ştiu, ai schimbat-o de multe ori.
- A fost diferit cu tine. - Ei, haide.
Încă sunt pregătit, Del.
- Am ajuns dle Gilbert. - Ce promovezi de data asta?
- Noul meu parfum. - Nu-mi spune cum se numeşte.
Am găsit un nume destul de bun: "Seth's Seduction"
Dle Gilbert, mă bucur că aţi venit. Toată lumea e nerăbdătoare să vă cunoască.
- Poftim? - Vă tachinează doar.
Dle Gilbert, vă rog daţi-mi un autograf.
- V-am aşteptat toată ziua. - Delta, ţine pasul.
Încerc.
Scuzaţi-mă.
Vă rog, puteţi să ne daţi un autograf.
V-am aşteptat patru ore. Durează doar câteva secunde.
Încerc să ajung la tine. Sunt în spate.
- Haide. - Vin.
- Doamnă, v-am prins. - Ce faceţi? Seth!
Nu e profesionistă. Ce, te-ai întors să mai furi?
- Costumul nu a fost suficient? - Nu l-am furat de aici.
- Atunci de unde l-ai furat? - Nu l-am furat deloc.
M-am certat cu soţul meu
La Bernie's şi am ieşit din greşeală. Ar trebui să-l sunaţi.
Îl cheamă Arnold Albertson. Sunt sigură că l-a plătit până acum.
Puneţi-mă jos, vă rog.
Bine doamnă o să vă pun jos. Apropo, sunteţi o idioată.
Am auzit multe poveşti, dar asta le-a pus capac.
"M-am certat cu soţul meu la Bernie's,"
"aşa că am venit la Macy's să mai fur un costum."
Nu înţelegeţi. Nu l-am furat deloc.
Alo.
Ce? Cine?
La poliţie? Despre ce vorbeşti?
Eşti nebun? Da, dă-o la telefon. Te rog!
Arnold. Ai face bine să mă scoţi de aici.
Şi asta în următoarele 20 de minute.
Şi asigură-te că pleci din apartament, până ajung acolo.
Îţi sugerez să-ţi iei o cameră de hotel, amice.
Şi să mai comanzi încă o prostituată. Veveriţele la ghindele nenorocite.
Unicornul a fost un simbol al femeilor.
Şi asta vine dintr-o perioadă în care femeile erau tratate ca sclave.
- Ca vitele? - Nu, ca sclave.
Practic înseamnă că ele erau ce voiau bărbaţii să fie.
- Ca în ziua de azi, de multe ori. - Da. Bănuiesc.
În parte, de asta am scris piesa.
În timpuri străvechi, prostituţia era o profesie sacră.
- Când se întâmpla asta? - Înainte ca spiritualitatea şi sexualitatea
au fost despărţite. De fapt nu ar trebui să fie.
Eşti un tip romantic.
Cred că Josh a văzut ceva în mine.
Nu era ca Arnold. Cu Arnold, banii erau importanţi pentru amândoi.
Dar Josh, cred că a fost prima persoană care a crezut în mine.
Şi bineînţeles că a venit cineva din trecut
care a stricat toată imaginea.
De ce îmi frângi inima?
Nu înţelegi că-mi frângi inima?
Izzy, Glow sau cum te-oi numi.
- Şi judecătorii au sentimente. - Dle.
Nu cred că e locul potrivit să purtăm discuţia asta.
Aşa că sugerez să vă întoarceţi de unde aţi venit.
Şi eu sugerez să-ţi ţii gura, vorbesc cu doamna.
Doamna nopţii, aici de faţă, care mi-a frânt inima.
Am sunat la serviciul de escorte a lui Vicky şi...
- Josh, ce faci? - Tată?
- Este bătrân. - Un bătrân porcos.
- E irelevant. - Bine. Uneori porcos, dar nu bătrân.
Pentru Dumnezeu, Joshua, îţi dai seama în ce te bagi?
Doamna asta a petrecut o noapte cu regizorul tău.
Una perfect romantică, aş spune.
Izabella, aşteaptă!
Izabella!
Cred că ţi-a fost foarte greu ca Josh să afle astfel.
Unde ai fost, dragă? Telefonul sună într-una pentru tine.
Toată ziua. Au fost prea multe apeluri.
- Acel Joshua, Sandy şi Alfred. - Încă o dată.
Ce mai e acum?
E un Derek.
Alo.
Izzy, sunt Arnold. Trebuie să te văd imediat.
Poţi să vii la hotelul Barkley. În aceeaşi cameră, 1369.
O să-ţi explic totul, doar vino aici.
Nu ştiu dacă pot să fac asta.
Cum adică nu ştii?
Trebuie să repetăm, doar... vino aici.
Bine.
Bună Vicky, sunt doctorul Do.
Da, în seara asta, la Barkley. La ora 8 PM, sub numele obişnuit.
O mai ţii minte pe fata aia "Glowstick". Vreuna ca ea?
- Pe aici, domnule. - Mulţumesc, fiule.
- Alo. - Seth O'Malley. Îţi confirm doar.
E pe drum şi va ajunge într-o jumătate de oră.
- Grozav, mulţumesc. Sunt în altă cameră. - Da, ştiu. Mi-ai spus.
- Stai puţin, vreau să mi-o descrii. - Bine.
- Da? - Seth? Ai chef acum?
- Delta? - Nu, Regina din Sheba.
Bine, aşteaptă Sheba, am o convorbire interurbană, pe cealaltă linie.
- Vicky. - Este înaltă şi blondă...
Opreşte-o, nu pot s-o văd în momentul ăsta.
S-o opresc? Nu pot. E pe drum.
- Are telefon mobil? - Da.
Atunci sun-o şi zi-i să se ducă la următoarea întâlnire.
Poate te sun mai târziu.
O să încerc, dar telefonul ei nu funcţionează prea bine.
- Bine, sun-o şi apoi sună-mă înapoi. - Bine.
- Bună. - Da.
Vino.
Eşti la părinţii tăi? Eu sunt la 1328.
- Vin imediat. - Ne vedem în curând.
Scuză-mă.
Nu-i nimic.
- Nu ai primit apelul? - Tu m-ai chemat.
Nu, Vicky. Te-a sunat să-ţi spună să te duci la următoarea întâlnire.
Eu sunt ocupat acum.
Bine. E în regulă. O să aştept aici.
O altă doamnă vine acum, da?
Pe care eu o iubesc. Înţelegi?
Engleza mea nu este atât de rapidă.
Vicky, ea mi-a spus să vin aici. Camera 1328.
- Da? - Nu înţelegi.
- O sun pe Vicky. - Aşteaptă, aşteaptă.
Aşteaptă, nu, nu.
- Nu face asta. Trebuie să pleci acum. - Sună.
Isuse Cristoase!
Totul este foarte confuz.
- Şi este... confuz. - Foarte.
- Josh ştie de noi. - Da?
Şi Seth la fel.
Da... mi-am dat seama.
Nu a mai rămas decât Delta.
Vrei să spui că ar trebui să rămân în piesa de teatru?
Glumeşti? Bineînţeles.
Suntem profesionişti.
Nu, Candy. Trebuie să te duci înapoi în hol şi să dai telefonul de acolo, bine?
Nu, Vicky ar trebui să-mi spună să aştept.
- Eu aştept. - Rahat!
- Cine e? - Eu, Sethy.
- Delta. - Da.
Numai puţin... să-mi pun pantalonii.
- În baie, haide. - Bine, mă duc.
Bine.
Cu câte femei crezi că a făcut asta? De ce face asta?
Despre ce e vorba? Ai idee ce se petrece?
Ce-i cu toată chestia asta: "mi-ai schimbat viaţa"
Despre ce vorbeşti?
Eu credeam că vrei să vorbim despre noi. Să ne întoarcem la vremurile de odinioară.
- Îmbrăţişează-mă puţin. - Vino încoace.
Încă mai am sentimente pentru tine, Del.
Dragule... Trebuie să mă duc până la toaletă.
- Ce să faci? - Toaleta.
Toaleta mea.
Păi, s-a stricat WC-ul şi trebuie să chem...
Nu voi folosi WC-ul.
- Nu vei folosi WC-ul? - Nu, nu-l voi folosi.
Păi atunci dacă nu vei folosi WC-ul...
Te rog nu mai spune "WC". Eşti ciudat.
Alo, Candy! Candy. Candy, tu eşti?
Tocmai te-am pus pe modul aşteptare. Eşti acolo?
Delta. Dragă, nu e ceea ce crezi. Chiar nu e.
Delta.
- 1329 ar trebui să fie alături. - Bine. Mulţumesc, Vicky.
Delta, a fost o neînţelegere. Nu trebuia să vină în camera mea.
Haide, Seth! Poţi mai bine de atât.
De ce te-aş chema, când ea era la mine, nu are nici un sens.
Fata a vrut să folosească toaleta. S-a speriat, nu ştiu.
Drăguţă, e vina mea. Trebuia să vin la 1329.
Era camera greşită. Mulţumesc pentru cada de baie, domnule.
- Vezi, ţi-am spus eu. - Tot nu te cred.
Şi ţie îţi plac curvele, exact ca soţul meu.
Este din cauză că eu nu te pot avea, el te are.
Nu sunt proprietatea cuiva. Noapte bună.
Camera lui Arnold Albertson, vă rog.
Alo. Cine? Arnold?
Da, eu sunt. Cine sunteţi?
Delta
Delta, dragă, unde eşti?
Jos? Ce cauţi aici?
Credeam... nu, nu, nu. Da, mă bucur să aud veşti de la tine...
Ultima oară când am vorbit cu tine erai în închisoare şi...
Da, vino sus...
- Dumnezeule. - De ce i-ai spus să urce?
Avem cod roşu. Înţelegi ce înseamnă asta?
Vine o tornadă în liftul ăla.
Şi e pe cale să ajungă aici.
Trebuie să pleci, o să te punem...
Isuse, e cel mai rapid lift din câte am văzut.
Toaleta.
- Cred că o să vomit. - Fă-o în linişte.
- Bună, dragă. - Arnold, de cât timp faci asta?
- Ce anume? - Ce ai făcut până acum.
E evident că ai făcut-o mai mult de o dată.
Chestia asta cu "veveriţele la ghinde" e mica ta replică de agăţat.
Credeam că era doar a noastră.
Ceva ce mi-ai spus, ca să mă ajuţi să trec peste un moment greu din carieră.
Dar e clar ai folosit-o pentru a seduce, a atrage,
ca pe un fel de serenadă pentru oricine vrea să asculte.
- Dragă, e mai complicat... - Decât e la prima vedere?
Da, sunt sigură. Atunci, spune-mi care e motivul.
Cercetări pentru o nouă piesă de teatru, sau pentru un film.
Într-un fel, da. Sunt impresionat de poveştile femeilor.
- Aşa se pare. - Nu... sunt un fel de... feminist.
- Da, sigur. - Nu este cuvântul potrivit, dar...
Un fel de mentor, care...
Interesant mirosul tău de parfum, Arnold!
Ai mai avut vreo "veveriţă la ghinde" pe aici, în ultimul timp?
Despre ce vorbeşti, nu, eu...
Nu-mi vine să cred.
De două ori în aceeaşi noapte?
Delta, nu deschide uşa.
Delta, nu e ceea ce crezi.
Are dreptate, chiar nu e.
Ştiţi ce? Asta a pus capac.
Şi acum voi ieşi.
Din camera asta,
din hotel,
din piesa asta,
din viaţa asta.
Succes amândurora.
Delta, opreşte-te, stai.
- Delta. - Nu vreau să mai aud nimic, niciodată.
Nu e ceea ce pare, lasă-mă să-ţi explic.
Nu e chiar prima oară când am văzut-o pe Izzy
părăsind camera lui Arnold.
Cât de interesant?
Se pare că toată lumea, în afară de mine, ştia ce se petrece.
- Proasta, proasta de mine. - Nu e adevărat.
Mă bucur să vă sprijiniţi unul pe altul în momente de criză.
Şi tu ce cauţi aici?
Mereu pândeşti şi hoinăreşti cu cicatricile şi căţeluşul tău.
Nu te amesteca în asta.
Tu eşti nebunul care umblă după femei când ai o aşa nevastă.
Se pare că tuturor bărbaţilor le place să umble după femei, Seth.
Nu, dnă Simmons, încerca doar să ajute.
Mi-a schimbat viaţa, mi-a dat 30.000 de dolari,
şi azi mi-am cumpărat primul meu apartament.
- Ce a făcut? - 30.000 de dolari?
- Americani? - Da.
Nu pot să mai suport.
- Pentru o noapte? Trebuie să fii bună! - Nu, nu. Nu înţelegi.
Eşti fericit?
Cum de-ţi permiţi să critici atât?
Ascultă, amice. N-ai vrea să te baţi cu mine,
te-aş snopi în bătaie.
- Am antrenament de pe străzile Londrei. - Serios?
Acelaşi oraş în care mi-ai sedus soţia, acum şapte ani?
Nu a fost nimic de genul ăla. Pe tine te iubea.
Nu îmi dau seama de ce sau cum.
De ce? Poate fiindcă sunt un tip de treabă şi o iubesc.
- Da, eşti ca un colier. - Da, şah-mat.
Fiindcă nu sunt perfect şi nici tu nu eşti.
Isuse, îmi pierd timpul! O să mă duc la culcare.
Ce obosit sunt!
Nu pot să-ţi spun decât că, mâine, la 8 dimineaţa
o să fie o reală plăcere să lucrez cu tine, Arnold.
- Da... camera ta este în partea asta. - Ştiam asta.
Ştii acele nopţi când ajungi acasă
şi nu ai un partener, nu ai nimic de băut,
şi nu e nimic la televizor, decât acele spoturi stupide.
Şi rămâi doar tu cu gândurile tale.
Asta este definiţia cuvântului "teroare".
Fiindcă tot ce voiam era să fiu în braţele cuiva.
Ale oricui.
Chiar şi ale unui străin.
Urăsc... urăsc să fiu singură.
Dar atunci când sunt, mă uit în oglindă,
şi îmi spun ceva ce zicea Audrey Hepburn odată.
"Cred în roz."
"Cred că râsul arde cel mai bine caloriile."
"Cred în sărutat."
"Sărutatul îndelung."
"Cred în a fi puternic,"
"chiar şi atunci când totul din jurul tău pare că merge anapoda."
"Cred că fetele fericite sunt cele mai drăguţe."
"Şi cred că mâine e o nouă zi."
"Şi cred în miracole."
Cred în miracole.
Asta...
Asta funcţionează... de fiecare dată.
Bună, Izabella!
Am încercat să te sun toată noaptea. Nu ai răspuns.
Nu am ştiut ce să fac. M-am gândit să vin doar.
- Neaţa, Josh, Izzy. - Bună.
- Cum ai dormit, dragă? - Nu prea bine.
Nu fii descumpănită.
Haideţi să începem, n-aş vrea să pierdem timpul. Toată lumea e aici?
Da, toată lumea în afară de Delta.
Atunci nu e toată lumea aici.
Cum adică: "Da, toată lumea în afară de Delta."
Dacă vrei să spui "Toată lumea în afară de Delta" nu mai foloseşti "Da".
Toată lumea în afară de Delta, dle.
Nu-mi spune "dle", Sandy.
O să începem fără ea... hai să începem cu citirea rolurilor la masă.
Bună dimineaţa, tuturor! Presupun că începem cu citirea rolurilor.
Da, asta spuneam şi eu. Mă gândeam să luăm loc şi...
Bine.
Vreau să spun ceva înainte să începem.
Cu toţii suntem profesionişti.
Asta nu înseamnă că nu avem probleme în viaţa personală, din când în când.
Bineînţeles că avem.
Dar ce ne face profesionişti, este faptul că nu lăsăm acele probleme
să se interfereze cu munca noastră.
Şi nu putem discuta despre ele sub nici o formă.
Le folosiţi pentru interpretarea voastră, lăsaţi-le să vă alimenteze,
dar nu le lăsaţi să vă distragă de la... scopul nostru.
Care este desigur acel clişeu al showbusiness-ului, în care eu cred:
"Spectacolul trebuie să continue." Şi va continua.
- Datorăm asta publicului. - Bine. Sunt total de acord cu tine.
Dar aş vrea să începem cu citirea piesei.
Aş vrea să încep cu Actul 1, Scena 1 dintre personajul lui Seth şi al meu.
- Aş vrea să începem imediat. - Poftim?
În picioare.
Bine.
Cred, totuşi, că ar trebui să citim întreaga piesă, mai întâi...
Având în vedere situaţia, despre care bineînţeles că nu vom vorbi,
cred că ar trebui să ajutăm actorii să treacă peste asta,
ajungând la capătul tunelului,
în loc să urmeze nişte reguli regizorale acceptate.
Mi-ar plăcea să cred că, din punct de vedere regizoral,
eşti mai bun de atât.
Are cineva vreo obiecţie?
Seth? Izzy?
- Cineva? - Nu.
Grozav.
O să începem cu Scena 1. Doar cu Seth şi Delta.
Restul, putem să vizionăm de pe locul orchestrei.
Poţi aduce dormitorul, canapeaua şi cele două scaune.
Cortina se ridică. Suntem în camera de hotel,
a lui Hal Finnegan.
Delta, poţi începe oricând eşti pregătită.
Nu am eu prima replică, dar... dacă aş fi avut-o, aş fi început.
Bine.
Refuzi să înţelegi ce îţi spun. Aşa că ce pot să spun. Îmi pare rău.
Nu-i nimic, sunt obişnuită.
Mereu ţipi când nu ştii despre ce vorbeşti.
Ştiu despre ce vorbesc, doar că tu nu vrei să auzi.
E un lucru specific femeilor.
Când nu vreţi să auziţi ceva, pur şi simplu nu auziţi.
Păi îmi este greu să înţeleg cum te poţi culca cu alte femei
şi apoi să te culci cu mine şi să-mi spui că ele nu înseamnă nimic.
- Păi e adevărat. - Deci vrei să spui
că timpul petrecut cu alte femei nu mai există în capul tău.
- Că nu este o amintire plăcută? - Nu, nu am spus asta.
- Şi atunci? - Şi atunci ce?
Cum să nu mă gândesc
la ce te gândeşti tu când faci dragoste cu mine?
Cum pot fi sigură că eşti alături de mine
şi nu cu altă femeie cu care ai făcut dragoste altă dată.
Prin urmare nu ne sincronizăm.
Fiindcă şi eu m-aş putea gândi la alt tip, nu?
Cum am ajuns să discutăm despre asta?
Am întrebat doar de ce a trebuit să mergem la un restaurant vegetarian,
şi am ajuns la subiectul ăsta.
- Dă-mi-le. - Nu, ai renunţat la ele.
Şi tu la fel.
Doar fiindcă renunţ la obiceiul meu, nu înseamnă că...
Ce, nu pot să trag un fum din ţigara ta?
- Nu am spus asta. - Atunci dă-mi-o.
Nu, mă simt prost acum fiindcă fumez, pentru că îţi întrerup perioada ta...
Am o minte independentă. Vreau un fum nenorocit din ţigara aia, acum!
- Bine, uite! - Mulţumesc.
De ce nu răspunzi? Probabil e una din prietenele tale.
Nici unul din prietenii mei... nu reuşeşte să mă contacteze.
Răspunde tu. Nu vreau să vorbesc cu nimeni, acum.
Mi s-a făcut foame. Ce vrei să facem?
Vreau să vii aici şi să mă săruţi.
În vreun fel anume?
Legată la ochi cu picioarele încrucişate.
Ce zici să fii legată la ochi cu picioarele desfăcute.
Nu sunt sigur în ce priveşte replica asta, Josh.
- Citeşte scenariul ăla nenorocit, Seth. - Bine, bine.
- Nu te mai fofila. - Bine.
Citeşte-l, Seth.
Ce zici să fii legată la ochi cu picioarele desfăcute.
Taci din gură şi sărută-mă.
Se apleacă şi o sărută îndelung.
Bine...
Bine. Gata, am înţeles!
Atât. Tăiaţi!
Ce piesă e asta, Caligula?
Sunt obligat să stau aici şi să mă uit la asta?
Îmi pare rău, mi-am intrat cu totul în rol.
Gata. O să luăm o pauză de 10 minute.
E bună.
- Shep! - Ce se petrece?
Şezi!
Ce cauţi aici? Unde e Jane?
Wilbur!
- Wilbur, întoarce-te! - Ce naiba se petrece?
Îţi spun eu.
Ai angajat-o pe curva aia, fiindcă ştie să facă trucuri bune.
Vrei nişte trucuri bune? Fiindcă am o sacoşă pline cu ele.
Cine vrea să fie primul?
Am trucuri pentru fiecare.
Jane, faci ceva foarte nepotrivit şi neprofesionist
Mă doare undeva de părerea ta.
Cine te crezi, Hemingway?
Dnă Jane Claremont, nu ai nici un drept să vorbeşti
despre pacienţii tăi, sub nici o formă.
Şi dumneata eşti?
Tată, ce faci în costumaţia asta?
- Dumnezeule! - El e tatăl tău?
Omul care te sună constant este un rabin?
- Suntem în mijlocul unei repetiţii. - Da.
Din ce am observat eu, cred că eşti pe cale să-ţi pierzi soţia.
- Cine este persoana asta? - Da, cine este, Arnold?
- N-am idee. - Este fosta mea prietenă, Arnold.
Eu sunt cea care ştie ce se petrece aici şi m-am săturat până peste cap.
Femeia asta a fost angajată
să se culce cu un număr de persoane din camera asta.
Două din ele pe care le cunosc. Şi până acum probabil că sunt trei.
Zău?
Atunci o să snopesc în bătaie pe oricine a plătit să se culce cu fata mea.
- Cine a fost? - A fost el.
El.
Şi el.
Este o minciună.
Un glonţ poate ucide,
dar un pumn poate schimba lucrurile pentru cei aflaţi încă în viaţă.
Ca în filme.
John Wayne şi Radolph Scott au răvăşit un bar
luptându-se pentru Marlene Dietrich.
Jonh Wayne a câştigat, bineînţeles.
Şi au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Nu am făcut-o niciodată.
Opreşte-te, Al! Ce naiba crezi că faci? E doar o piesă.
Şi cine... este dânsa.
Tatăl meu a rupt barajul.
Toţi au simţit o uşurare.
Calmaţi-vă! Dle.
Nu poţi să vii aici şi să strici tot ce fac, tată.
- Arnold, ce se petrece? - E o nebunie.
Nu veni spre mine!
Nu veni, sau o să fluier din nou.
Dacă nu renunţi la trecut, îţi va strica viitorul.
Două luni mai târziu.
"O noapte grecească" Premiera în această seară.
- Michelle. - Ce sunt... Dă-mi alea!
Nu sunt pentru joacă.
Nu, sunt cauciucuri.
Nu e frumos să spui "cauciucuri", dragule.
- Nu, sunt prezervative. - Nu, sunt cauciucuri.
O piesă minunată regizată de taică-tu.
O să-mi trăiesc viaţa.
Adio!
- Ce e? - Uite-o pe fata noastră!
- Copilul meu! - Este a mea.
Bravo!
Atât de bune au fost recenziile piesei?
Credeam că s-a închis într-o săptămână.
Da...
Problema e că soţiile din Long Island nu îşi petrec nopţile libere
în compania fetelor care sunt solicitate la telefon.
Vor lei zburători, mormoni care cântă.
Se duc la teatru ca să evadeze.
E ironic, nu?
Totuşi, a fost o fărâmă de magie care mă aştepta.
Un tip din public care a stat în spatele mamei,
deţinea un studio de filme.
Şi restul e istorie.
Da... am fost foarte norocoasă.
Asta a dus la despărţirea ta de Josh, succesul tău?
Cred că unele lucruri în viaţă nu sunt menite să dureze foarte mult.
- Seth! - Bună, Vicky!
- Ne scuzaţi că am întârziat. - Nu-i nimic.
Cine este ea? De ce e aici? Cine sunt toate femeile alea?
- Tu le-ai invitat? E un grup de activiste? - Se poate spune şi aşa.
- Dumnezeule, nu! Hai să ne aşezăm. - Ce e?
Mă dor picioarele.
- Dumnezeule! Veveriţele la ghinde! - Nu, nu, nu.
- El e tipul de care vă povesteam. - Credeam că s-a terminat.
- Chiar este. - N-ai idee! Mi-ai schimbat viaţa.
Am căutat numele tău, Michael Harrington, aproape în toată lumea.
Am luat banii ăia şi i-am investit în cel mai bun serviciu de escorte din oraş.
Ce zici de asta.
Mi-a părut bine să te văd. Pa. Ne vedem mai târziu.
- Haideţi fetelor, să sărbătorim - Acum s-a terminat.
- Şi Arnold? - Nu l-am mai văzut.
Ultima oară am auzit că lucra pentru o organizaţie nonprofit,
care face nişte donaţii anonime generoase către asociaţiile de caritate pt. femei.
Şi Delta s-a îndrăgostit de un alt tip,
un fel de om de ştiinţă din domeniul spaţial.
E foarte încântată de asta.
Iar... terapeuta mea cred că încă e cu Seth Gilbert.
Albina roşie...
Totul s-a terminat destul de frumos.
Ca într-un film.
Dar în cazul tău. Ai vreo persoană specială în viaţa ta?
Să spunem doar... că am un mentor.
De fapt, datorită lui, vă spun toate astea.
Este adeptul spunerii lucrurilor pe nume.
Spune că acestui oraş îi place o actriţă cu un trecut interesant.
Şi cu siguranţă are dreptate în privinţa asta.
Se pare că ţi-ai găsit locul.
Oriunde te-ai afla, acolo este locul tău fericit.
Veveriţele la ghinde şi toate lucrurile astea.
Îl citezi pe Cluny Brown, acum?
Ce?
Acea replică este din filmul "Cluny Brown" al lui Lubitsch.
- Bună, dragă. - Bună.
Asta îi spune Charles Boyer lui Jennifer Jones,
chiar înainte să se îndrăgostească.
După toate astea, nici măcar nu e o replică originală?
Ce mai e original?
Dragă, dacă vrei să ajungem la film,
trebuie să plecăm acum.
Este un actor kung-fu.
Şi este singurul căruia îi plac filmele mai mult decât mie.
Este adevărat.
Dar şi tu ştii foarte multe filme.
Este foarte interesant. Se pare că nu eşti inhibată.
Spune-mi mai concret. De ce crezi că nu ai fost la locul tău?
Eu nu am crezut că am fost.
Ci unchiul Arn. Mereu îmi spune.
"Cluny Brown nu îţi ştii locul"
Nimeni nu-ţi poate spune care e locul tău.
Sau al meu sau al oricui. Îţi spun eu unde e?
Oriunde eşti fericită. Acolo e locul tău.
Şi fericirea este o chestiune de adaptare personală la mediul tău înconjurător.
În Hyde Park, de exemplu.
unora le place să dea ghinde veveriţelor,
Dacă tu eşti fericită să dai veveriţe la ghinde,
cine sunt eu să te contrazic?
Ce ai făcut? Prostule.
Mulţumesc, Elliot.
Ideea cu care ai venit,
a fost acest "borş slab" despre etica profesională
fiindcă eşti îngrijorată despre cum va trata acest golan, respingerea.
Traducerea şi adaptarea: Kprice şi Undergrow
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania