Downloaded From www.AllSubs.org
Şi astfel s-a găsit ca în Manhattan să fie un scriitor cu numele de Jabez Stone.
Nu era un scriitor rău şi nu era nici un scriitor mare...
Dar când eu l-am cunoscut el devenea un scriitor bun.
Nu e nimic mai rău decât un dar primit prea devreme, se gândea Johhny.
Pe când lega cu grijă baloanele la bicicleta sa.
Şi cu fiecare balon, se gândea din ce în ce mai mult la ceea ce nu a făcut.
Dacă nu primea bicicleta cu o zi înainte de ziua lui de naştere.
Ce s-ar fi întâmplat dacă nu ar fi luat scurtătura aceea înspre Mary.
Bună. Ce bicicletă frumoasă ai.
Ce s-ar fi întâmplat dacă nu o lăsa să se care cu ea?
- Ajutor! - Ce s-ar fi întâmplat dacă nu ar fi căzut?
Să stai departe de mine!
Nimic, nici măcar o bicicletă nouă nu ar trebui să stea în calea dragostei.
Şi atunci a auzit vechiul Chevy venind şi şi-a dat seama că tatăl său ajunsese acasă.
Va trebuie să se mişte repede.
- Unde e Johny? - E aşa de supărat. E afară.
A spus că vrea să plece de acasă. Şi că vrea să ne dea înapoi bicicleta.
Şi ieşind cu bicicleta afară din hambar a spus o mică rugăciune.
Te rog, Doamne... să fie destule baloanele astea.
Şi apoi i-a dat drumul.
Johnny!
Johnny, l-a auzit, dar nu i-a păsat. Era prea... Nu, asta nu merge.
Johnny nu ar spune aşa ceva., Deodată, sunetul vocii tatălui său...
L-a trezit la realitate. Ce făcuse? Cum putuse să arunce lucru pentru care
părinţii săi au lucrat din greu? Dar se gândea că e o lume tare confuză.
Şi apoi Johhny întinsese mâna înspre lucrul pe care îl ura şi îl iubea cel mai mult.
Şi dintr-o dată căzuse...
- Ce s-a întâmplat, fiule? Şi Johnny i-a spus totul.
Cum inima i-a fost frântă pentru că Mary a spus că nu mai vrea să-l vadă vreodată.
Şi că dacă ar face bicicleta să dispară atunci poate lucrurile vor reveni la normal.
ŞI el ar putea să fie fericit din nou. - Nu uita, fiule...
Nu există o scurtătură înspre fericire.
Şi deasupra hambarului bicicleta se duce şi mai sus...
Înspre acel loc trist unde ajung toate lucrurile care sunt lăsate deoparte de copii.
În călătoria lor spre a deveni oameni mari.
- Alo? - Se pare că civilizaţia e pe sfârşite.
- Cât e ceasul, Julius? - E mai târziu decât crezi.
Dă-i pe canalul patru. - Toată noaptea am stat şi am scris.
- Simmons e pe cale să-i ia interviul unuia dintre cei mai mari scriitori.
Harett Top. - Măcar oamenii îi cumpără cărţile.
- Cei de sus conduc afacerea acum. - Nu ştiu ce să spun.
Sigur că nu ştii, doar nu ai fost publicat.
Asta e problema cu tine. Nu ştii cum arată lucrurile din interior.
- Mi-am trimis nuvela la Webster. - La cine de la Webster?
- La Daniel Webster. - Adică la proprietarul publicaţiei?
Nu la altcineva de acolo? - Dap.
- Cred că se poate şi asta. - Nici nu ştii ce noaptea am avut.
Pe la ora trei dimineaţa am avut o... - Începe interviul, trebuie să închid.
- E o plăcere să vă cunosc. - Şi mie de asemenea.
Mai bine citit decât mort, un roman de Harett Top.
Cât ţi-a luat să-l scrii? - Patru luni.
Cam o lună în continuu şi m-am înregistrat cu reportofonul.
- Unde îţi place să scrii? - În locuri ciudate. În maşină...
Când merg cu rolele, sau când sunt la sală.
În mare cam atunci când îmi vine inspiraţia.
În regulă, Fred. Mă duc în mină.
Unde naiba ai fost? Bailey tot întreabă de tine.
- S-a stricat metroul cu care am venit. - Mamă, asta da dulceaţă.
- Cred că are 12 ani, Rick. - Mă duc să aflu.
Tu te poţi ocupa de tataie.
Vă pot ajuta cu ceva, domnişoară?
Sper că da.
- Vă pot ajuta cu ceva domnule? - Am nevoie de o cravată pentru o
ocazie specială. E a 50-a întrunire a clasei mele din liceu.
- Atunci haideţi să vă găsim o cravată. - Au dărâmat vechea şcoală...
Aşa că anul aceste o vom ţine într-un restaurant.
Cot costă cravata aceasta? Ce scrie? - Vreţi să o cumpăraţi?
- Nu, sunt sigur. Cât costă? - E 80 de dolari.
-80 de dolari pentru o cravată? - Vreţi să vi-o împachetez?
- Ei bine... vă mulţumesc pentru timpul acordat.
- Bărbatul acela era un client. - Un client?
Nu, domnule Stone... Ea e o clientă.
E frumoasă şi cu portofelul plin li are experienţă în cumpărături.
Ea e un client pe cinste.
- Cravata asta costă 60 de dolari cu reducerea mea, nu?
- Doar nu vorbeşti serios? - Sunt foarte serios.
Îmi pare rău, dar reducerea aceea e doar pentru angajaţii curenţi.
- Ce vrei să spui? - Ieşi afară!
Păstrează restul.
Scuzaţi-mă. Vreau să primiţi această cravată de la mine.
- Nu pot să... - Vă rog să o luaţi.
- Vă mulţumesc. - Cu plăcere.
Îmi cer scuze că am întârziat. Îmi daţi şi mie un pahar curat, vă rog?
Ce ai mai făcut? - Bine. Pe aici.
Mama mi-a spus că ai o nouă casă. - E doar o căsuţă de vacanţă.
Cred că are şi piscină. - Şi ai luat-o cu un milion jumate?
- Da, îţi vine să crezi? - Ce mai e cu petrecerea lor aniversară?
- M-am ocupat de tot. - Credeam că ne ocupăm împreună de asta.
- Da, numai trebuie să iasă perfect. Adu-mi un suc.
Ăsta e planul. Le spunem că-i scoatem la cină în oraş dar apoi mergem la Peer 78.
Şi acolo le dăm biletele la clasa I şi vor face o croazieră de patru stele în jurul lumii.
- Minunat şi eu cu ce te pot ajuta aici? - Mă gândeam să scrii un poem de drum-bun.
- Un poem? Lasă-mă să te întreb ceva, cât costă asta?
- Nu vrei să ştii. Situaţia a cam scăpat de sub control.
- Serios, spune-mi. - Oricum, cred că... 86.000 de dolari.
Cred că i-ar trebui o temă celtică. - Eşti nebun?
- Vreau să fac asta pentru ei. - Dar 86.000 de dolari?
E foarte mult.
O să-ţi scriu şi eu un cec. E în regulă. Dacă ai putea mi-ai scrie, ştiu.
Te rog. Oricum nu am vrut să spui nimănui asta. Dar se pare că...
o mare publicaţie de aici din oraş e interesată de nuvela mea.
Aşa că lasă-mă să fac asta, te rog.
- Bine. În regulă. - Mulţumesc.
- Ce spui de 500 de dolari până îmi primesc avansul?
- Vă pot ajuta cu ceva, domnule? - Mă duc la editorul meu.
- Cine este editorul dumneavoastră? - Domnul Webster.
E un scriitor aici care vrea să se întâlnească cu domnul Webster.
- Sare vă este numele? - Stone.
- Stone. Da. Robert Stone?
E la etajul 40, domnule Stone.
- Domnule Webster? - Da.
Robert Stone este aici.
Domnule Webster, e o plăcere să vă cunosc. Sunt Jabez Stone şi sunt scriitor.
La naiba!
E o plăcere să vă cunosc, domnule Webster. Am scris şi eu o carte.
Bună, Robbie...
Tu nu eşti Robert Stone.
- E o plăcere să vă cunosc. Numele meu e Jabez Stone şi sunt un scriitor.
- Şi ce vrei? - Să-mi acordaţi doar două minute.
- Mă ocup eu e aici, domnule Webster. Veniţi cu mine, domnule.
- Vă rog, gândiţi-vă că faceţi o faptă bună pe ziua de azi.
- Nu cred că vrei să uiţi asta. - E cartea mea acolo.
Aş vrea să o citiţi. Cred că am ceva important de spus.
- Haideţi, domnule. - Stai puţin, Frank.
Ai două minute la dispoziţie, domnule Stone.
Deci...
Cu ce te pot ajuta? - V-am trimis un manuscris.
- Ştii câte manuscrise din acestea primesc în decurs de un an?
Nu apuc să citesc multe, dar eu caut ceva mai altfel.
Şi îmi dau seama de obicei după primele propoziţii din carte.
- Eu am ceva mai altfel. - Şi ce anume ar fi asta?
- O nuvelă care e despre... - Despre un om care vrea să devină un scriitor.
- Un om care este scriitor. - Şi a mai fost publicat vreodată?
- Nu. - Atunci nu se poate numi un scriitor.
E o diferenţă întrea a vrea să fii un scriitor şi a fii un bun scriitor.
Un lucru este recompensa şi un cu totul alt lucru e munca în sine.
- Eu mi-am făcut munca. - În 214 pagini?
Am dreptate? - Deci aţi citit-o?
Ştiu că mai trebuie să lucrez la ea. Dar noua mea carte va fi mult mai bună.
Şi merge foarte bine lucrul la ea.
Aceea e o coadă? Seamănă cu un bici. E reală?
- Ce te face să crezi că aş pune acolo o coadă ireală?
- De unde o aveţi? - Am câştigat-o. În decursul anilor.
- De la cel fel de animal e? - Cele două minute au expirat, domnule Stone.
- Dar nu am discutat despre nuvela mea. - Vezi toate aceste cărţi celebre?
Sunt ca nişte decoraţii. Eu am publicat în viaţa mea cam 5 cărţi măreţe.
Şi poate 50 de cărţi bune. Restul nici măcar nu mi le mai amintesc.
Şi mai sunt alţi editori care au mai mult entuziasm decât mine.
Du-te acasă şi scrie ceva mai bun, domnule Stone.
Deci a venit paza cu pistoale care să te paralizeze?
- Avem un scriitor disperat care are un manuscris nepublicat.
De fapt, Webster m-a invitat în biroul său şi am avut o mică discuţie.
- Doamne, uite-l pe Gary Toluise. Gary!
- Cine e tipul acela? - Nu ştiu.
Nu cred că m-a remarcat. Deci Bezz, ai ajuns în domeniul interzis.
- Da. - În biroul legendarului Daniel Webster.
- Aşa e. - Şi ţi-a oferit o înţelegere?
- Ei bine, nu. - A spus că vă mai întâlniţi?
- Nu. - Şi atunci ce a spus, Bezz?
Ce ai primit de la el? - Mi-a dat un sfat.
Mi-a spus să mă duc acasă şi să scriu. Să scriu ceva mai bun.
- Chiar eşti disperat, băiete. - Uitaţi-vă cine a venit.
Uite cine e aici.
- Bună, scumpo. - Bună. O să vin să te văd imediat.
- Ce dracu a fost asta? De când o ştii tu pe Constance Hurley?
Aş vrea să fac un toast. Pentru cea care mi-a publicat romanul şi cărţile ce urmează.
- Ei bine... - Pentru Constance Hurley.
- Nu, pentru Julius Jensen. - Şi cât e avansul?
20.000?
- E cumva 50.000? -190.000.
Şi a spus că suma va creşte în funcţie de succesul romanelor.
- Asta e o schimbare majoră. - Julius!
Ce mai face noua mea achiziţie?
- Nu se poate mai bine. Şampanie? - Nu, mulţumesc.
Noi stăm la masă cu Mike şi Diane. Şi vor să te cunoască.
Vii după ce termini aici. - Vin imediat.
Vezi? Aşa se face în afacerea asta. Constance a avut nevoie de un roman bun...
Şi am apărut eu cu Feeling of Loss. Carpe diem, scumpo.
Trăieşte clipa!
Bine aţi venit la City Trust. Vă rugăm să introduceţi cardul.
- Ştii că Joseph Conrad nu a putut să ţină minte un cod pin decât la 40 de ani?
- Stai aşa, fratele meu a încasat cecul. A încasat cecul.
Nu mai am bani nici ca să cumpăr mâncare de câini.
Ce cauţi aici, omule? - Nu, te rog nu-mi lua ăla.
Ia ce vrei dar nu ăsta, e cartea mea. - Taci din gură!
Uită-te la tine. Ţi-ai vinde sufletul să faci schimb de locuri cu Julius Jensen.
Numai Jabez nu ştia că după aceste cuvinte a pus în mişcare forţele răului...
Care aşteaptă oameni de ca el de la începuturile timpului.
La naiba!
190.000 de dolari!
La dracu!
Nu mai pot face asta!
Dumnezeule! Să mă ajute cineva!
Nu se poate. Te rog, nu!
Soţia mea! Ajutor!
Să mă ajute cineva!
Cine e...
Cine este?
Să cheme cineva o ambulanţă!
Ce naiba se petrece acolo jos?
Îmi pare rău, eu sunt cam... Te pot ajuta cu ceva?
- Întrebarea e dacă te pot ajuta eu pe tine.
Ce e cu ţipetele acelea? - Stai aşa, îmi amintesc de tine.
- Ce mizerie. - Se mişcă? Spune-mi te rog că se mişcă.
- I-ai dat cu o maşină de scris în cap. Tu ce părere ai?
Poate ar trebui să stai jos. O să-mi petrec restul vieţii în închisoare!
- Bine atunci, stai în picioare. Pentru mine nu contează.
Cred că îţi pare rău pentru ce s-a întâmplat, nu?
- Ai putea spune asta, da. O să sun la poliţie.
- Îţi pare tare rău, sau nu? - Nu, o să-mi sun avocatul.
Nu, o să chem poliţia. Doamne, deja sunt aici!
- Cred că ai face cam orice ca toate astea să dispară.
Acolo! - Se uită la mine, Doamne!
- Te rog să ai grijă cum vorbeşti, domnule Stone.
Eşti un om foarte ghinionist, Jabez Stone.
Pentru că asta e doar un mare ghinion.
- Stone, e poliţia. Deschide. - La naiba!
Ce mă fac? - Deschizi uşa.
Ai încredere în mine. - Nu!
Nu!
- Tu eşti Jabez Stone? - Arăt eu ca Jabez Stone?
- Pot să intru să mă uit puţin pe aici?
- Despre ce e vorba, domnule ofiţer? - Îmi spui şi mie cum s-a spart fereastra?
Ce vrei să spui?
Poate că aţi greşit apartamentul, domnilor.
- Cred că da. Îmi cer scuze pentru deranj. Noapte bună.
Poţi să ieşi afară acum.
Cum naiba...?
Cine eşti tu? - Nu ai nimic de băut?
Numai asta? - Nu ştiam că o să am musafiri.
- Păcat că nu mai ai laptop-ul şi nici maşina de scris.
Şi ai nevoie şi de o locuinţă mai mare, care să aibă şi o privelişte.
Dacă ai avea un pat ar fi frumos. - Nu ştiu despre ce vorbeşti.
- Vorbesc despre ce m-ai chemat aici. - Nu te-am chemat eu aici.
Eu îmi amintesc că ai spus că ţi-ai vinde sufletul ca să-i iei locul lui Julius Jensen.
Sau am greşit apartamentul?
- Cine eşti tu? - Cred că ştii deja.
Lasă-mă să-ţi dau un mic sfat. Eşti pe cale să faci un târg pentru sufletul tău.
Pentru întreaga eternitate. Aşa că gândeşte-te bine la ce vrei.
Gândeşte-te foarte bine. Ce îţi doreşti cel mai mult pe lumea aceasta?
- Vreau să scriu cărţi foarte bune. - Pentru asta ai nevoie de talent.
- Dar eu sunt talentat. - Bine atunci, scrie cărţi care să se vândă.
Şi de restul mă ocup eu. Tu ai nevoie de un public.
- Aşa e. - Şi de mai ce?
- De apreciere. - Şi de mai ce?
- De respect. - Respect?
- Da. Vreau să fiu respectat. - De către cine? De familia ta, prietenii tăi?
- De către toţi. - Deci de către nimeni în particular. Altceva.
- Poftim? - O să te simţi mai bine dacă ai spune-o.
- Succes! Vreau să am succes. - Asta e!
Vrei să fii un succes. - Da!
- Vrei să ai succes şi să scrii cărţi bune şi ca oamenii să-ţi aprecieze talentul.
Nu-i aşa?
- Ba da. - Atunci ai venit la cine trebuie.
Sau mai bine spus persoana care trebuie a venit la tine.
Ai zece ani de succes după care eu îmi iau partea mea.
- Şi după aceea ce se va întâmpla cu mine?
- Gândeşte-te aşa... Mai rău de atât nu poate să fie.
- Eşti de acord? - Tot mă gândesc la femeia aceea moartă.
Care femeie, domnule Stone?
- Cum ai...? - Vezi, numai să spui şi problemele dispar.
- Ce trebuie să fac? Să semnez ceva? - Te referi cumva la un contract?
Semnat cu sânge? - Nu am mai făcut asta până acum.
Desigur că nu ai mai făcut-o.
Ei bine, ştii cum se spune, domnule Stone...
Carpe diem!
Aşa că ce spui?
Eşti de acord? - Sunt.
Şi apoi a venit sărutul. Şi odată cu el totul a fost semnat.
Nu-l atinge! Eu plec!
Nu am vrut să te jignesc.
Pot să te întreb ceva? - Ce e?
Înţelegerea noastră când va începe?
Lasă-mă să te întreb eu ceva. Când ai fost ultima oară în pat cu cineva ca mine?
Deja a început ceasul să meargă.
- Sunteţi domnul Stone? - Da.
Semnaţi aici, vă rog.
Eu...
Du-te şi ia-ţi altă roată.
Dragă domnule Stone, am dat peste manuscrisul tău în timp ce făceam curat
pe birou, el mi-a fost dat mai demult de domnul Webster. Deşi v-am respins cererea
acum câteva săptămâni se pare că am făcut o mare greşeală de judecată.
Taxi!
- Nu eşti cumva celebru? - Nu sunt.
- Ba da, chiar eşti faimos. - Nu, chiar nu sunt.
Serios. - Ai privirea aceea în ochi.
Privirea pe care o au oamenii faimoşi.
Domnule Stone, mă bucur să vă văd.
- Jabez Stone. - Te rog să-mi spui Bezz.
- Bună Bezz, mă bucur să te cunosc. - Mulţumesc.
De fapt, am fost şi eu cu Julius Jensen aseară la restaurant.
- Desigur. Ea e Ki Yang, vicepreşedinta de la departamentul de publicitate.
Şi să ştii că nu e grasă, e doar însărcinată.
Am vorbit cu cei de la revista Newsweek şi vor să facă un articol despre dumneavoastră.
- Spune-i lui Bezz ce am spus, cele trei cuvinte.
Nu până ce trece luna mai.
Deci, Bezz Stone, Povesteşte-mi despre omul din spatele cuvintelor.
Unde ai crescut? - În Long Island.
- Foarte bine, lângă natură dar totuşi aproape de oraş.
- E un fel de Jaz Mackenire şi Jaz Gatsby.
- De fapt, eu sunt din Belmore. - Şi facultatea?
- La Belford. - În regulă, ai fost un student bun.
Numai nu ai fost şef de promoţie. Care sunt scriitorii preferaţi?
Cred că Kafka, Dickens, Dostoievski.
Şi mai citesc şi Crikton câteodată. - Bine, putem lucra cu asta.
- Entertainment weekly scris un articol despre cartea verii.
Poate îi pot face să vorbească cu Bezz.
- Nu prea le am cu plaja. - Dar eşti celebru acum, trebuie să faci asta.
- Şi cum e cu cartea? - Am dat comandă să se scoată 100.000 de copii.
- Doamne! E minunat. Dar ce părere ai avut despre ea?
- Despre ce? - Despre carte.
Nu crezi că am greşit ceva pe acolo? - Deloc.
Nici nu am publica-o dacă nu am iubi-o.
Desigur că mai sunt câteva lucruri pe care trebuie să le discutăm.
Să ştii că cititorilor nu le plac personajele care au prea multe îndoieli.
- Cred că indecizia personajului personal e cea care îl face mai bun.
- Serios? Eu nu prea am văzut lucrurile astfel.
Nu trebuie să rezolvăm totul acum. - Nu, dar aş vrea să ştiu cum e...
E cartea ta, Bezz. Nu te-am face niciodată să faci ceva cu ce nu ai fi de acord.
Eu mă aflu aici doar ca să te ajut.
Să ştii că Irvie Berlin a stat la adresa aceasta.
- Am auzit că e imposibil să intri aici. - Nu va fi o problemă, domnule Stone.
Îmi place la nebunie.
Şi mă bucur aşa de mult că eşti de acord cu mine în privinţa schimbărilor.
Eşti de acord cu mine, nu-i aşa? - Da.
- Nu cred că am mai citit vreodată ceva mai bun şi mai penetrant.
E greu de crezut că va ieşi pe piaţă.
Ei bine, s-o crezi, Bezz.
O să fie ceva mai mare decât mi-am imaginat eu vreodată.
O să răspunzi? - Nu am nici o intenţie să răspund.
- Poate e Paula Wagner. - Cine?
Paula Wagner, se ocupă de producţiile lui Tom Cruise. I-am trimis manuscrisul ieri.
- Şi i-ai dat numărul meu? - Da, pentru orice eventualitate. Răspunde.
- Alo? Da. Este aici, da. Vă mulţumesc foarte mult.
Minunat. Da, este chiar aici. Staţi o secundă.
Paula! Ei bine?
Asta e minunat. Sunt aşa de bucuroasă.
Bine, sună-mă mai târziu.
- Ce a spus? - Tom vrea să scoată la licitaţie cartea.
- Dar e 5 dimineaţa. - Nu ai auzit ce am spus?
Vor să scoată la licitaţie cartea noastră.
E nemaipomenit.
- Mai avem timp pentru o scurtă sărbătorire şi apoi tu ai cărţi de scris.
Alo? Da. Bine.
Pa.
Deci, noua ta carte e foarte senzuală. Este o autobiografie?
Cele nouă muze. Ar fi un mare păcat să le separăm.
- Atunci cred că trebuie să le iau pe toate. - Desigur.
- Ştii că eu sunt fericit să citesc ce ai. - Dar nu ăsta e rostul, Mike.
Pentru că e gata. Manuscrisul e deja la publicaţie.
Un Times, vă rog. - E terminat?
Şi l-ai început acum săptămâna viitoare. - Mi-a luat câteva luni.
Ei bine, s-a cam scris de unul singur.
- Asta e bine. - Dacă scot 100.000 de copii
înseamnă că cuiva îi place cartea.
Mai ia o ţigare, Mike. - Cred că aşa o să fac.
O să tuşesc mai mult caracter în felul ăsta.
Dă-mi asta.
Doamne, e cumva aceea soţia lui Jensen?
Cred că a murit cineva.
Bună. Cu ce ocazie beţi?
- E o problemă cu cărţile sale. - Ce fel de problemă?
- Se spune că a împrumutat pasaje în Feeling of Loss.
- Câte pasaje? - Cam jumătate din carte.
De la un scriitor german necunoscut. - Un nazist.
Mă acuză că am furat de la un nenorocit de nazist.
- Poate că ai citit cartea acum multă vreme. - Dar eu sunt ortodox.
- Poate ci citit-o în şcoală. Cât de tare semăna?
- E greu de spus. - Cuvânt cu cuvânt.
- Şi cel mai rău e că Constance a spus că partea cea mai bună e cea furată.
Îmi vreau avansul înapoi! - Dacă e o chestiune de bani, Julius...
Să ştii că te pot ajuta eu. Prietenii se ajută între ei, nu?
Scuzaţi-mă, domnule Stone. Am vrut doar să vă salut.
Sunt o mare admiratoare. - Mulţumesc.
- Asta înseamnă doar că va veni ceva mai bun în continuare.
- Nu ştiu ce s-a întâmplat. - Eşti prea bun ca să nu treci peste asta.
- Sunteţi un scriitor aşa de minunat. - Mulţumesc, dar noua carte nu e publicată.
- Dar am citit articolul din revistă. - Nu ştiu cum se va întâmplat aşa ceva.
V-au comparat cu Hemmingway.
- Ăla e doar un anunţ. Ar trebui s-o laşi mai moale cu asta, Julius.
- Eu şi cu prietenele mele stăm la masa de aici...
Ele nu ştiu engleză. Vă rog să treceţi dacă aveţi ocazia.
Nu te uita! Bine, poţi să te uiţi acum.
- Ai schimbat titlul. - Ne gândeam că aşa e mai bine.
- Ăsta e titlul lui Julius, doar l-ai inversat.
Oricum cartea aceea e moartă.
- Şi oricum nu mai sunt idei noi. - Nu prea sunt de acord cu asta.
Fii de acord măcar 24 de ore şi dacă tot aşa crezi că e...
Felicitări, Bezz.
- Mulţumesc. - Nu-mi mulţumi mie, tu ai meritat asta.
- Te rog să nu spui asta prea tare.
- Nu e o petrecere rea. - Mulţumesc, John.
Ai citit cartea? - Desigur că am citit-o.
Cred că singurul de aici care a făcut asta.
- Şi? - Ce pot să spun, ai făcut-o din nou.
E un gunoi.
- Slavă Domnului că nimeni nu mai citeşte criticile.
- Mi-au spus că suntem pe lista celor mai bune vânzări.
- Şi eşti fericit? - Norman Bailey a spus că citeşte cartea.
- Ai ceva plângeri? - Îmi pare rău pentru Julius.
- Dar ştii cum se spune. Ca unul să aibă succes altul trebuie să dea greş.
- Doar nu ai avut nici o legătură cu asta, nu?
Eu nu ţi-am cerut să-l sabotezi sau să-i faci vreun rău.
- Vrei să te maturizezi. Eşti aşa de copil.
Nu e amuzant să-ţi dau tot ce vrei dacă nu te bucuri de asta.
- Doar că nu îmi amintesc să-ţi fi spus ceva despre Julius.
- Asta e o formaţie? Am chef să dansez.
Domnule Stone.
Omul orei. Ai avut un succes pe cinste.
- Vă mulţumesc. - Nu era un compliment.
- Marele Daniel Webster. - Beţivanul domnul Hardy.
- Mai bine beat decât o curvă, eu aşa am spus tot timpul.
- Mai bine nici una dintre ele. Presupun că-l ştii pe Jabez Stone.
- Domnule Stone, ar trebui să-ţi fie ruşine de tine.
Jabez Stone este un hoţ!
Omul acela mi-a furat cartea!
Julius... - Mi-ai furat cartea!
- Dar eu nu ţi-am văzut niciodată cartea. - Dar mi-ai luat titlul.
- Nu este acelaşi lucru. - Feeling of Loss sau Loss of Feeling.
Care e diferenţa? - Julius, eşti beat.
Ştii cum se spune: ca unul că reuşească altul trebuie să se ducă în jos.
Ce dracu a fost cu asta? Ce naiba este cu tine?
Ce este cu tine? Ştii că Bezz e prietenul tău.
- Aşa e, Mike. Şi prietenii se ajută între ei.
Şi în seara asta Bezz m-a ajutat pe mine. Taxi!
Şi astfel trăsura diavolului l-a distrus de Jensen.
Jensen scăpase de sub control şi diavolului nu-i place lucrul acesta.
Dacă ştiţi ce vreau să spun.
Se pare că Jabez Stone continuă să fie pe primul loc, în ciuda unor critici rele.
Un critic spune că ficţiunea lui Stone nu are nici o noimă.
Şi mai apoi Janez l-a pocnit pe critic în faţa unui restaurant.
Şi i-a spus: ia de aici!
Oricum, se pare că băiatul cel rău, Jabez, este burlacul lunii.
Deci... ce simţi?
Nimic.
Nimic... asta e cel mai bine.
Şi acum filmele săptămânii. Pe primul loc e The Falling Man.
Film făcut după nuvela lui Jabez Stone. Criticii au fost brutali cu acest film...
Dar publicului nu i-a păsat. Acest film a avut încasări de 32 de milioane
numai în primele trei zile.
Şi se pare că producătorii au un motiv de bucurie.
- Mulţumesc. - Constance te caută.
- Alo? - Te-am sunat tot weekend-ul. Unde ai fost?
- Cu Heidi. - Doar nu te-au deranjat criticile.
- Au fost mai rele decât la carte. Nici nu credeam că asta e posibil.
- Te rog, toată lumea e interesată de noua ta carte.
Şi de următoarea, nu se poate mai bine decât aşa.
Haide, când ai venit prima oară la mine erai descurajat de câteva critici rele?
Asta a fost acum câţiva ani.
- Filmul tău a avut un mare succes, Bezz. Bucură-te de el.
O să te sun mai încolo.
Mulţi ani trăiască, cine să trăiască...
La mulţi ani, Bezz!
La mulţi ani!
Mulţumesc.
Noi trebuie să plecăm, Bezz. Mai puţin şi face pe ea.
- Ea e copilul tău? - Nu mai e, mai puţin şi face 5 ani.
Cinci ani...
Alo? - Bună amice, Carpe diem!
La mulţi ani. - Mulţumesc.
Eu sunt aici la bar, vii şi tu? Mă gândeam că poate ai chef de băut ceva.
- Mi-ar plac, Mike, dar... - Îmi este dor de vremurile bune.
Serios. Şi mai am un lucru la care am lucrat ceva vreme...
Şi am vrut să ţi-l arăt. Mâine atunci, de fapt trebuie să văd casele.
Ce spui de joi? - De fapt, numai mâine e ziua mea liberă.
- Bine, eu am o şedinţă foto, dar poţi să treci pe la mine pe la 5.
Mai ia o ţigare, Mike. - Să ştii că m-am lăsat.
Acum câteva luni. - Atunci te-am văzut ultima oară?
- Eşti un om ocupat. Ne vedem, bine?
Bucătăria aceasta are tot ce vă imaginaţi.
A fost renovată de curând şi casa a aparţinut unui cuplu care a divorţat.
Domnule Stone?
Proprietarii vor s-o vândă mobilată.
Aşteaptă!
- Deci, ce pot face pentru tine azi forţele răului?
- Mai am nevoie de timp. - Asta e ridicol.
Vreau ca lucrurile să se mişte mai încet. Vreau să mai scriu multe lucruri importante.
Şi nuvela la care lucram când te-am cunoscut.
Simt că hrănesc constant această maşinărie a succesului.
Şi nu îmi place. - Ce mi-ai cerut mai exact, Bezz?
Ţi-am spus că îţi pot da orice pe lumea asta şi tu ce mi-ai cerut?
- Ei bine, asta a fost... - Spune-o!
Ţi-ai dorit să ai succes. Şi asta ai tu acum.
Şi nu stai acum pe un scaun şi fumezi o pipă şi scrii esee despre condiţia umană.
Aşa că nu te mai plânge şi obişnuieşte-te cu asta.
Bezz, a venit Mike să te vadă.
Mike...
- Noi suntem în mijlocul unei şedinţe foto. - Îmi cer scuze, numai ai spus că...
- Desigur, e vina mea. Intră. O ştii pe constance?
Facem asta pentru revista culturală, nu o să dureze foarte mult.
Ia loc.
Ce mai faci, Mike? - Cum arăt?
Arăţi slab.
Da, cred că ai putea să spui asta.
- Trebuie să continuăm, Bezz. Se duce lumina. - O să vin imediat.
Lucrurile sunt cam nebuneşti acum. Ce faci mâine?
Nu cred că mai fac nimic.
Bezz... eu sunt... - Ghici ce?
Am vorbit cu Michi Kakutari de la revista Times.
Dumnezeule! - Îmi pare rău.
Îmi pare nespus de rău.
- Nu-i nimic, oricum nu fotografiem în camera asta.
Ne aduce cineva şi nouă nişte şerveţele!
- Trebuie să plec, Bezz. - Mai facem asta, sau nu?
- Poate ăsta nu e un moment bun. - Nu e un moment bun?
- Soarele e pe cale să apună. - Taci din gură!
- Bezz, linişteşte-te. - O să te sun eu.
- Nu, ai venit să-mi spui ceva important, spune-mi ce e? Ce e aşa de important?
- Bezz, trebuie să insist... - Nu, ce este?
Ai nevoie de bani?
De asta ai nevoie?
O să plec acum.
- Bine, haideţi să facem asta. Unde vreţi să stau?
Am pierdut lumina.
Şi Jabez s-a uitat înăuntrul său şi a văzut că lumina a dispărut.
- Ce se mai citeşte în ziua de azi? - Am trecut să iau o copie a cărţii USA.
Dar nu se mai vinde.
Alo?
Molly? - Mike a murit azi-dimineaţă.
Te-am sunat mai devreme dar nu ai fost acasă.
O să te sun când facem aranjamentele. - Bine.
Mulţumesc.
Uitaţi-vă aici, domnule Stone. Vă mulţumesc, domnule.
Felicitări. - Mulţumesc.
- Lucraţi acum la ceva? - Da, Remembrance of the Loss of Feeling...
e continuarea primei mele cărţi. - Mulţumesc, să aveţi o seară plăcută.
Robbie. Bezz, vreau să-l cunoşti pe Robert Stone.
- E o onoare. - Nu am mai văzut de mult o carte ca asta.
- Ţi-am spus că nu vreau premiul ăsta. Nu au fost de acord şi nu-i învinuiesc.
- Prostii, ei sunt doar geloşi. - De ce sunt geloşi?
Şi câştigătorul premiului pentru cea mai bună către de ficţiune este...
Jabez Stone... cu romanul Anomaliile Extremităţilor.
Vă mulţumesc. Vă mulţumesc foarte mult.
Cuvintele nu pot să...
Nu există cuvinte care să exprime...
Îmi cer scuze.
Mintea mea este în altă parte în această seară.
Sunt trist pentru pierderea prietenului meu, Mike Weiss.
Nu e un nume cunoscut. Mike era şi el scriitor...
Înainte să... când eram mai tânăr el era primul căruia îi arătam ceea ce am scris.
Mike era un critic foarte bun, ştia să recunoască aburelile.
Dar când îi plăcea ceva, atunci era o zi bună.
Desigur în anii recenţi am...
Am încetat să-i mai cer părerea. Nu pentru că erau de rahat cărţile mele...
Pentru că deja ştiam lucrul ăsta.
Numai nu vroiam să-l rănesc.
Pentru că asta i-a făcut scrisul prost lui Mike... l-a...
L-a făcut să sufere.
Mă bucur că eşti aici.
- Îmi pare rău că nu am ajuns la înmormântare, am fost reţinut la o cină.
Eşti foarte scump la vedere.
Şi îi adună pe toţi în camera de spital şi spune că vrea să citească ceva.
Şi mă gândesc că e testamentul său. Dar în loc de asta...
Scoate un articol despre critica Barnard din '79...
Şi începe să recite Orgasm Profundus.
Primul meu poem publicat. - A fost tare la vremea lui.
Jur că i-am spus că bine că moare de cancer altfel trebuia să-l omor.
- Trebuia să fi văzut asta. - Da.
Ţi-am simţit lipsa acolo.
Deci ce s-a întâmplat între voi doi?
Nici Mike nu a vrut să vorbească despre asta. Cred că spera că se rezolvă lucrurile
Şi eu am vrut asta, crede-mă.
Dar nu ştii cum e viaţa mea acum. - Atunci spune-mi cum e.
- E aşa de complicată. - Fiecare lucru ia o importantă uriaşă.
Toţi vor o bucată din tine. Şi cei la care ţii cel mai mult...
Sunt daţi deoparte. La fel ca şi Mike.
A trecut să mă vadă acum câteva săptămâni să-mi spună că e bolnav.
- Serios? Nu ştiam asta.
A venit să mă vadă... şi eu nu am putut găsi cinci minute să vorbesc cu el.
I-am oferit bani, dar nu şi timp. Se pare că nu am destul timp pentru alţii.
E aşa de preţios.
Are vreun sens ce spun?
Aş vrea să aibă.
- Ştii ceva, Molly? Cred că îmi plăcea mai mult cum eram înainte.
- Da... Şi mie.
Vreau să vorbesc cu tine!
Mi-aş vinde sufletul pentru un minut de respect de sine.
- Îmi pare rău, Bezz. E doar un singur suflet la un client.
Mişcă-ţi fundul!
Am văzut asta!
Să ştii că am văzut asta. - Trebuia să le fi dat foc.
Deci, am auzit că m-ai căutat. - Vreau să ies din asta.
- Din ce? - Din înţelegere, din tot.
O să-ţi dau înapoi apartamentul şi locul din Long Island.
Eşti pe cale să fi nominalizat pentru premiul Pulitzer, vrei să renunţi şi la asta?
- Da. - Şi la bani?
Dar femeile acelea? Cum intenţionezi să le înapoiezi pe ele?
- Aşa sunt un nimic. - Era să uit, am ceva pentru tine.
Un prieten ţi-a lăsat asta. Nimeni nu a vrut să o citească.
Dacă vrei să dai timpul înapoi eu nu am nimic împotrivă.
Nu uita, fiule. Niciodată nu e o scurtătură înspre fericire.
- Domnule Webster. - Bună, domnule Stone.
- Vroiam să discutăm o secundă. - Mă îndoiesc de asta.
- Am nevoie de un sfat. - Foloseşti prea puţine adjective.
- Nu e genul acela de sfat. Vă rog.
- Bine, vino pe aici. - E o nuvelă, de fapt.
Este jumătate de nuvelă. Aş vrea să o citiţi.
- Nu cred că mai ai nevoie de aprobarea mea în stadiul acesta al carierei tale.
- Asta este exact ce îmi trebuie. Vreau să-mi spuneţi dacă credeţi că e bună.
- Tu crezi că e bună? - Da.
Atunci asta ar trebui să fie suficient pentru tine. Sunt mulţi cărora le plac cărţile tale.
Nu crezi că e destul? - Am scris-o cu mult timp în urmă.
Înainte ca să devin cunoscut.
Înainte să o cunosc pe ea.
Am vrut să vă întreb despre coada aceea de la dumneavoastră din birou.
Este a ei?
Este a ei, nu-i aşa?
Da, este a ei.
Ai cerut să fii eliberat? - Da.
- Sunt sigur că i-a plăcut asta. Hai să facem o plimbare.
De ce vrei să-ţi închei înţelegerea? Eşti bogat şi ai mult succes.
Oamenii te respectă. - Ei respectă succesul meu.
- Nu este cam acelaşi lucru în ziua de azi?
Nu.
Am pierdut dragostea şi prietenia singurelor persoane la care am ţinut.
Şi m-am pierdut pe mine însumi.
- Atunci înseamnă că nu mai ai ce pierde.
Dar există o cale, domnule Stone. - Ce fel de cale?
Poţi să te duci la tribunal.
- Vrei să spui un proces? - Numai te previn de pe acum, domnule Stone...
O să fie greu. - Ai mai făcut asta până acum?
- Oh da, de multe ori. Asta e o bătălie care e purtată de mii de ani.
Nu numai de mine, dar câteodată aşa am impresia.
- Crezi că am putea intra înăuntru? - O să vină aici în curând.
Da! Vreau să se răzbune pe mine.
- Deci, ai decis să rişti totul? - El spune adevărul, Alteţă.
- Da, e un adevărat samaritean. - Crezi că merită timpul tău?
- Tu faci ca să merite timpul meu, domnule Webster.
- Ai grijă, că nu mai ai nici o coadă de pierdut.
Deci, ce ai cerut? Fii mai precis.
- Am cerut să am succes. - Pentru că asta îţi lipsea?
- Da. - Deja aveai fericire?
- Credeam că succesul mă va face mai fericit.
- E o greşeală des întâlnită. Şi pentru succes ţi-ai vândut sufletul?
- Nu îi ştiam adevărata sa valoare. - Ai făcut afaceri fără cunoştinţă de cauză.
Ea se pricepe foarte bine la lucrurile astea.
E foarte târziu, domnule Stone. Îţi sugerez să mergi să te odihneşti.
- Îmi este teamă. - Şi mie.
Mai am o întrebare. De la facerea înţelegerii până acum...
Care a fost cel mai satisfăcător lucru care ţi s-a întâmplat?
- Nu înţeleg. - Care a fost momentul pentru care
te-ai bucurat cel mai mult?
Nimic. Nu a fost nici un moment pentru care a meritat să fac ceea ce am făcut.
Mulţumesc, domnule Stone.
Alo? - Eşti pregătit, domnule Stone?
- Da. - Bine, pentru că avem o întâlnire.
- Când? - Într-o oră.
Unde mergem?
Ai răbdare, domnule Stone.
- Pot să vă întreb ceva? - Desigur.
Ştiu ce se întâmplă cu mine dacă pierdem, dar ce se va întâmpla cu tine?
- Este foarte simplu. Va primi ceva ce şi-a dorit de foarte multă vreme.
- Nu-mi spune, te va primi pe tine. Adică sufletul tău.
Pentru totdeauna.
- Ai dreptate, domnule Stone. - Mi-a fost teamă că o să spui asta.
Garden City? - Da.
Lucrurile astea se întâmplă tot timpul în Garden, nu?
Mult succes, Bezz.
- Ce naiba? - Îţi ţinem pumnii, Bezz.
Ce se petrece aici?
Aceia sunt...? - Juraţii.
Problema trebuie să se rezolve înainte de răsăritul soarelui.
E mai rău decât credeam. - Recunosc unele dintre acele persoane.
El e Truman Capone şi Jaqueline Suzanne.
Doamne, acela e Ernest Hemmingway. - Şi Oscar Wilde.
Şi Mario Puzzo.
Jabez Stone împotriva Lumii de Dincolo.
Julius? - Prietenii se ajută între ei, Bezz.
Avocaţii sunt pregătiţi? - Apărarea e pregătită, domnule judecător.
- Şi avocatul Lumii de Dincolo? - Sunt pregătită, domnule judecător.
Declaraţiile de deschidere, domnule Webster.
Domnule judecător, membrii ai juriului, nu vreau să credeţi că apelez la mila
dumneavoastră. Vreau doar să vă arăt că domnul Stone a intrat în asta după
o serie de evenimente care i-au întunecat judecata.
Într-o singură zi şi-a pierdut slujba, a fost bătut şi jefuit...
şi a cauzat accidental moartea unei alte fiinţe umane.
Şi apoi a venit ea şi i-a promis că-l va scăpa de toate aceste probleme.
Acum spuneţi-mi, cine dintre noi are puterea să refuze o asemenea ofertă?
Şi astfel un om bun a fost manipulat ca să facă o greşeală uriaşă.
Cu alte cuvinte, doamnelor şi domnilor, Jabez Stone a fost păcălit.
Vă mulţumesc, domnule judecător.
Domnule judecător, aici este un simplu caz de respectare a contractului.
Un contract normal pentru sufletul său a fost oferit...
şi a fost acceptat. Nu a fost nici o neînţelegere sau o greşeală.
Domnul Stone a acceptat termenii şi acum după ce s-a bucurat de o viaţă bună
nu vrea să plătească partea lui din învoială.
Prea bine, domnule Webster, poţi să-ţi chemi primul martor.
Şi fă-o repede. - Apărarea îl cheamă pe Michael Wise.
Domnule Wise, cum ai descrie relaţia ta cu domnul Stone?
Bezz şi cu mine suntem prieteni. - De cât timp?
Nu ştiu, de vreo 12-13 ani.
- Dinainte de a deveni faimos? - Da.
- Şi în decursul acelor ani, înainte ca el să devină faimos...
poţi să spui că avea parte de femei frumoase?
- Poftim? - Avea parte de ceva?
- Nu. - Şi ştii ce scria în această perioadă?
- Desigur. Citeam tot ce scria el.
- Şi a fost publicat ceva de acolo? - Unele scrieri trebuiau să fie publicate.
Erau destul de bune. - Te rog să răspunzi la întrebare.
A fost cineva interesat de publicarea lucrărilor sale?
- Nu. - Şi ce situaţie financiară avea pe atunci?
- Pot să spun că Bezz era destul de sărac.
Deci în acea perioadă era sărac, nepublicat şi nu avea succes la femei.
Am dreptate?
Era fericit?
- Din câte ştiu eu, da. - Mai fericit ca după ce a devenit celebru?
- Absolut. - Şi după ce a devenit faimos a scris mai bine?
Nici pe departe.
- Deci, dacă domnul Stone şi-a dat sufletul ca să scrie cărţi bune
şi astfel să fie fericit, ai spune că a primit ceea ce i-a fost promis?
Nu. Aş spune că a fost înşelat.
Fără îndoială. - Mulţumesc. Nu mai am întrebări.
Ai spus că l-ai cunoscut pe domnul Stone cu câţiva ani înainte să fie cunoscut.
- Aşa este. - Erai prieten şi cu Julius Jensen?
Desigur, dar nu în acelaşi fel.
- Eraţi trei scriitori care se chinuiau să se facă cunoscuţi în marele oraş.
Nu, Julius deja reuşise. Scrisese un roman şi făcuse o înţelegere pentru mai unul.
- De fapt era vorba de trei cărţi. - Obiectez, nu aveţi voie să interveniţi.
- Înţeleg. Atunci se susţine.
- Crezi că domnul Stone era gelos pe succesul domnului Jensen?
- Nu, nu era gelos. - Crezi că accidentul domnului Jensen
poate să fi făcut parte din înţelegere?
- Obiectez! - Cariera acestui om a fost ruinată din
cauza lui, nu crezi asta? - Domnule judecător, obiectez!
- Sau moartea sa oribilă ar fi putut să facă parte din preţul pentru succesul
domnului Stone. - Nenorocitule!
- Tu nu ai făcut parte din asta. - Domnule judecător, nu este necesar să...
Se respinge!
Continuă.
Şi dumneavoastră sunteţi decedat de curând.
Aţi murit din cauza cancerului, nu-i aşa?
Ba da.
- Şi ce aţi făcut când aţi aflat de boală? - Nu aveam ce să fac.
- Aţi spus asta cuiva? - Nu, pentru mult timp nu am spus nimănui.
Şi în cele din urmă i-am spus lui Bezz. - Şi ce a spus domnul Stone?
Atunci când i-aţi spus despre boală.
- Ei bine... - Da?
- M-a întrebat dacă am nevoie de bani.
- Poftim? - Spune mai tare să audă toată lumea.
Mi-a oferit nişte bani.
Înţeleg. Deci ăsta a fost cel mai bun lucru pe care putea să-l facă pentru tine?
- Avea o zi proastă. - Şi ăsta e omul al cărui suflet trebuie salvat?
Nu mai am întrebări, domnule judecător.
Martorul se poate retrage. Mai este ceva înainte să încheiem, domnule Webster?
- Domnule judecător, îl chem pe... - Pot să spun eu câteva cuvinte mai întâi?
Desigur.
- Trebuie să recunosc că am aşteptat acest moment de foarte multă vreme.
Distrugerea marelui Daniel Webster.
Eu şi adversarul meu distins ne-am mai înfruntat de multe ori de-a lungul anilor.
Dar nu aşa, nu pentru ceva la fel de nesemnificativ ca sufletul lui Jabez Stone.
- Nu prea înţeleg. - E foarte simplu, domnule judecător.
Dacă domnul Webster se retrage şi recunoaşte că a pierdut...
o să-mi iau doar ce îmi aparţine şi adversarul meu poate trăi mai departe.
- O şmecherie caracteristică, domnule. - Acceptăm oferta.
- Ia loc, domnule Stone. - Are dreptate, nu merit să fiu salvat.
- Ascultă-l, domnule Webster. - Nu trebuia să te bag în asta.
- Bine zis, domnule Stone. - Te rog acceptă asta pentru mine.
Noi aşteptăm aici, domnule Webster.
Apărarea îl cheamă pe Jabez Stone.
Spuneţi-mi domnule Stone, iubiţi pe cineva?
În afară de tine, desigur. - Poftim?
- E vreo femeie în viaţa ta? Cineva pe care ai iubit şi te-a iubit şi ea?
- Nu. - Dar familia ta?
- Desigur că îi iubesc. - Când ţi-ai văzut părinţii ultima oară?
- Acum şase luni. - Şi fratele?
- Tot cam aşa. - Cât de departe locuieşte el?
- La zece blocuri distanţă, dar am fost aşa de ocupat...
- Persoana pe care spui că o iubeşti e la câteva minute depărtare şi nu ai
timp să-l vizitezi. Dar prietenii?
Am multă lume care lucrează pentru mine dar nu am prieteni adevăraţi, de când Mike a...
- Am văzut cum ţi-ai exprimat dragostea faţă de el.
Aşa că nu aş putea să spun că nu există dragoste în viaţa ta?
- Ba da. - Şi crezi că asta e o existenţă bună?
- Nu. Sunt un eşec total.
Nu mai am întrebări, mulţumesc.
- Am făcut o înţelegere şi acum e timpul să plătesc preţul, nu aşa ai spus?
- Ba da. - Nu merit să fiu salvat, ai spus asta?
- Da. - Şi ai spus că te-ai iubit doar pe tine.
Mult timp. - Aşa este?
- Da. - Mulţumesc. Nu mai am întrebări.
Martorul se poate retrage.
Pledoariile de încheiere.
Domnule judecător şi membrii ai juriului...
Oamenii vin la mine pentru că ce le-a dat Dumnezeu nu este destul.
Îşi doresc mai mult decât ce le dă Dumnezeu.
Îşi doresc ceea ce le pot da eu.
Domnul nu se pricepe prea bine la creaţie.
Uitaţi-vă în jurul vostru. El putea să creeze orice lumea vroia.
Putea să creeze o lume fără conflict şi fără durere...
Şi fără moarte.
Şi ce a creat? Din toate realităţile care îi erau la dispoziţie...
Ce ne-a dat nouă?
Tocmai pe aceasta.
Lumea aceasta cu o grămadă de probleme.
Nu, domnule judecător. Eu nu trebuie să-mi laud produsul.
Condamnarea este un lucru foarte uşor de vândut.
Domnul Stone şi-a dorit succesul...
Şi eu i-am dăruit tocmai asta.
În regulă, domnule Webster.
Mda.
Domnule judecător, membrii ai juriului...
Acesta este un om care este condus sau împins de visele sale.
Şi după ce a fost respins la fiecare uşă din disperare a încercat şi altceva...
Şi într-un mod ironic ceea ce şi-a dorit cel mai mult în viaţă, să fie un
scriitor bun, poate că până la urmă i-a ieşit în cale.
Şi pe urmă această creatură a apărut.
Şi i-a întunecat judecata. Ea i-a oferit faimă şi bani şi femei...
Femei la fel de frumoase ca şi ea. Cine i-a dat ei asemenea putere?
Cu siguranţă nu Dumnezeu, El a alungat-o din Rai...
Şi ea nu are putere după natura sa...
Adevărul trist este că toată puterea ei vine de la noi.
De ce credeţi că lucrează în continuu şi adună cât de multe suflete poate?
Pentru că este singurul lucru pe care nu îl are.
Libera alegere.
Ea spune că domnul Stone a venit la ea pentru că ceea ce avea nu era destul.
Şi că vroia mai mult. Mai mulţi bani şi sex, mai multă putere şi control.
Asta vrea să credeţi. Dar când ea a venit la el şi nu el la ea...
Clientul meu vroia ca lumea să-l citească.
Vroia ca lumea să citească ce a scris. El este un scriitor.
Şi asta îşi doresc scriitorii. Un public pentru viziunea sa şi visele sale.
Pentru adevărul său. Şi cred că asta ne dorim cu toţii.
O şansă ca să le spunem altora ce credem noi şi cum arată realitatea noastră.
Eu vreau asta, ea îşi doreşte asta, asta aţi vrut şi voi şi clientul meu la fel.
Şi ea ce i-a dăruit în schimbul sufletului său?
Aşa e, i-a dăruit faimă, putere şi bani.
E adevărat că i-a dat şi cititori. Dar pentru ce anume?
Fără un suflet nu mai ava ce să spună şi nu mai conta că avea un public.
Fără suflet toţi cititorii din lume nu ar mai conta.
Pentru că fără sufletul său Jabez Stone nu a mai putut scrie.
Cu siguranţă nimic din ceea ce conta şi cu siguranţă nu adevărul.
Aşa este. Domnul putea crea orice realitate dar a creat-o pe aceasta.
Pământul, durerea, conflictul şi moartea.
Durerea ne aminteşte că suntem fragili şi că trebuie să avem grijă de noi...
Conflictul ne provoacă să fim mai buni decât credem noi că suntem...
Şi moartea... ei bine moartea...
Moartea ne dă şansa de a aduna tot binele pe care l-am făcut sau pe
care l-am lăsat în viaţă.
Aşa este, e o lume dureroasă.
Şi de aceea atunci când cineva ca Jabez Stone vine şi descrie durerea aceasta
într-un mod în care o putem înţelege, când vine cineva ca el...
Un vizionar, un lider religios sau politic, sau un sfânt...
Sau doar o persoană normală cu o inimă bună şi cu bun-simţ...
Când cineva ca el apare atunci noi trebuie să luptăm pentru el.
Nu pentru binele său, ci pentru binele nostru.
Johnny cu ochii plini de lacrimi s-a întors şi s-a uitat la faţa blândă a tatălui său...
Tatăl său şi-a pus mâna pe umărul lui Johnny şi i-a spus:
Nu uita, fiule, nu există niciodată o scurtătură către fericire.
În această seară aveţi şansa să-i ei transmiteţi un mesaj.
- Obiectez! - Spuneţi-i că destul e destul.
- Obiectez! Nu ăsta este scopul procesului!
- Spuneţi-i că nu există o scurtătură pentru fericire.
- Vă rog, domnule judecător. - Tu ştii asta mai bine decât oricine.
Ia loc.
E bine să ne mai aducem aminte de asta, nu-i aşa?
E bine să avem pe cineva în preajmă care să ne aducă aminte de asta.
Vă mulţumesc, doamnelor şi domnilor.
Domnule judecător, înainte ca juriul să decidă, aş mai vrea să spun ceva...
- Eu cred că e prea târziu pentru asta. Mai sunt patru minute până la răsărit.
Aţi ajuns la un verdict?
Ridicaţi-vă.
Juriul este în favoarea celui care a încheiat contractul cu diavolul.
Cred că a sosit timpul, domnule Stone.
Şi deasupra capetelor lor, bicicleta se ridica tot mai sus...
Şi s-a dus în acel loc trist unde ajung toate lucrurile care sunt lăsate deoparte de copii...
în drumul lor spre a devenii oameni mari.
Alo?
Bună, Julius. Isuse, cât e ceasul?
Traducerea şi adaptarea: Cdmaniac (c) www.subs.ro
Sincronizarea: Darkster @ ST subs.ro TEAM
Downloaded From www.AllSubs.org
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro