Insulele din Portul Boston - 1954
Vino-ti în fire, Teddy. Vino-ti în fire.
E doar apă.
E multă apă.
Haide.
- Esti bine, sefu'? - Da, sunt bine. Doar că...
Doar că nu suport apa.
- Tu esti noul meu partener? - Exact.
Nu e cel mai optim mod de întâlnire, cu capul pe jumătate în budă.
Nu prea merge cu "Teddy Daniels, omul si legenda".
Legenda? Ce fumati voi acolo, în Portland, băieti?
Seattle. Eu sunt de la biroul din Seattle.
- De când esti la Politia Federală? - De 4 ani.
- Atunci stii cât de mică e. - Da.
- Tu? Ai o iubită? Esti căsătorit? - Am fost.
- A murit. - Doamne, îmi, îmi...
Nu-i nimic.
A fost un incendiu în clădire în timp ce eu eram la muncă.
Patru oameni au murit. Fumul i-a venit de hac, nu focul.
- Asta e important. - Îmi pare rău.
- Unde naiba îmi sunt... tigările? - Poftim, ia de la mine.
Puteam să jur că erau în haină.
Angajatii guvernului îti iau si pielea de pe tine.
Mersi.
- Te-au pus la curent cu institutia? - Doar că e un spital de nebuni.
Pentru criminali nebuni.
Dacă erau doar oameni care auzeau voci si alergau după fluturi,
n-ar avea nevoie de noi.
- Acolo ne ducem? - Da.
În partea cealaltă sunt stânci abrupte până la apă.
Docul e singura cale de intrare si de iesire.
Noi o să plecăm cum sunteti pe mal. Si v-as ruga să vă grăbiti.
- De ce? - Vine furtuna.
SERIF ADJUNCT FEDERAL
N-am mai văzut insignă de serif federal până acum.
Director adjunct McPherson.
Bun venit pe Shutter Island. Eu am să vă duc la Ashecliffe.
- Băietii dv par cam încordati, domnule. - Acum, domnule serif, cu totii suntem.
AMINTItI-VĂ DE NOI CĂ SI NOI AM TRĂIT, AM IUBIT SI AM RÂS
Perimetru electrificat.
- Cum îti dai seama? - Am mai văzut asa ceva.
Domnilor, vi se va acorda tot ajutorul pe care-l putem oferi.
Dar pe perioada sederii, veti respecta protocolul. S-a înteles?
Absolut.
Clădirea din cărămidă rosie e Pavilionul A, pentru bărbati.
Pavilionul B, pentru femei, e în stânga.
Pavilionul C e clădirea de pe stânci. Un vechi fort din Războiul Civil.
Cei mai periculosi pacienti sunt acolo.
Intrarea e interzisă fără consimtământul în scris si prezenta
atât a mea, cât si a doctorului Cawley.
Asta s-a înteles?
Te porti de parcă nebunia e contagioasă.
Trebuie să predati armele.
Domnule McPherson, suntem serifi federali.
Ni se cere să avem arma la noi tot timpul.
Ordinul 319 din Codul Federal al Penitenciarelor prevede
că ofiterii din penitenciar detin autoritatea supremă.
Domnilor, n-o să intrati pe poarta asta cu armele de foc.
Bine.
Acum că am terminat cu formalitătile, băieti, hai să-l găsim pe doctorul Cawley.
- Când a scăpat? Prizoniera. - Doctorul Cawley vă va pune la curent.
Protocolul.
Ofiteri corectionali într-o institutie de boli mentale... E un tablou ciudat.
E singura institutie de acest gen din SUA, si din lume.
Luăm doar cei mai periculosi pacienti cărora alte spitale nu le fac fată.
Si totul se datorează lui doctor Cawley. A creat ceva unic aici.
E un spital pentru oameni pe care societatea îi consideră intratabili.
Primul din clasă la Hopkins, apoi la Harvard...
Actele, domnilor.
Prezentati insignele, domnilor.
Doctorul Cawley a fost consultat de multe ori de Scotland Yard,
MI-5, OSS...
- De ce? - Ce vrei să spui?
De ce ar consulta agentiile de contrainformatii un psihiatru?
Va trebui să-l întrebi pe el.
- Domnule serif Daniels. - Doctore.
Domnule serif Aule. Multumesc, domnule director-adjunct, asta e tot.
Da, domnule. Mi-a făcut plăcere, domnilor.
- A spus multe despre tine. - McPherson e om bun.
- Crede în munca pe care o facem aici. - Si care anume e asta?
O fuziune morală între lege si ordine si îngrijire medicală.
Scuză-mă, doctore. O ce între ce si ce?
Desenele alea sunt foarte fidele.
Pacientii erau tinuti în lanturi si lăsati în propria mizerie.
Erau bătuti până la sânge ca să fie scăpati de psihoză.
Le băgam suruburi în creiere.
Îi scufundam în apă cu gheată până-si pierdeau cunostinta sau...
... chiar se înecau.
- Si acum? - Îi tratăm. Încercăm să-i vindecăm.
Si dacă nu reusim, măcar le oferim un oarecare confort. Calm.
Ăstia sunt toti... infractori violenti, nu?
- Au rănit oameni. Pe unii i-au ucis. - În majoritatea cazurilor, da.
Atunci eu, unul, doctore, zic "la dracu' cu calmul lor".
Slujba mea e să tratez pacientii. Nu să-i judec.
- Deci, prizoniera asta... - Pacienta.
Mă scuzati. Pacienta.
O anume Rachel Solando, a evadat cândva în ultimele 24 de ore...
- Între 10 si miezul noptii. - E periculoasă?
Se poate spune asta. Si-a ucis cei 3 copii.
l-a înecat în lacul din spatele casei. l-a tinut sub apă până au murit.
Apoi i-a adus înăuntru si i-a asezat la masă. După aceea a mâncat.
- Si sotul? - A murit pe plajele din Normandia.
E văduvă de război. S-a înfometat când a venit aici.
Insista că nu erau morti.
- Scuze, doctore. Ai o aspirină? - Esti predispus la dureri de cap?
Câteodată. Dar astăzi sunt mai predispus la răul de mare.
Deshidratarea...
- Te simti bine, sefu'? - Da.
În cazul ăsta, ai dreptate. Cu cât mai simplu, cu atât mai bine.
Mersi mult.
Rachel încă îsi crede copiii în viată.
Crede, de asemenea, că locul ăsta e casa ei din Berkshires.
- Glumesti. - Nu admite că e într-o institutie.
Ne crede curieri, lăptari, postasi.
Pentru a sustine psihoza că n-au murit a creat o structură fictivă elaborată.
Iar nouă ne-a desemnat roluri.
Ati cercetat împrejurimile?
Directorul si oamenii lui au bătut toată insula. Nicio urmă.
Si mai supărător e că nu stim cum a iesit din cameră.
Era încuiată pe din afară si singura fereastră are gratii.
Parcă s-a evaporat prin pereti.
Am adus-o aici după terapia de grup si am încuiat-o înăuntru.
Am venit în rondul de noapte si nu mai era.
Cum se face că nu acceptă adevărul?
E într-un spital de boli mentale, nu? E ceva ce observi din când în când.
- Câti pantofi primesc pacientii? - Două perechi.
Sănătatea mintală nu e o alegere. Nu poti alege să-ti treacă.
A plecat de aici descultă? Nu putea face 10 metri pe terenul ăsta.
Domnule ofiter?
LEGEA CELOR 4 CINE E 67?
E sigur scrisul lui Rachel. Dar habar nu am ce e legea celor 4.
- Nu e un termen psihiatric? - Mă tem că nu.
"Cine e 67?"
- Naiba stie! - Asta e si concluzia mea medicală.
- Doar mâzgăleli întâmplătoare? - Nicidecum. Rachel e desteaptă.
Sclipitoare, de fapt. Hârtia asta s-ar putea să fie importantă.
Scuză-mă, doctore, dar va trebui s-o păstrăm.
Si zici că trebuia să treacă pe aici?
După stingere, infirmierii joacă cărti aici.
Azi noapte, 7 oameni au stat la capătul scărilor, jucând pocher.
Si totusi, Rachel a reusit să se strecoare pe lângă ei.
- De ce...? - Cum? S-a făcut invizibilă?
Vom avea nevoie de acces la fisele personalului, medicilor,
gardienilor, ale tuturor celor în tură noaptea trecută.
O să ne gândim la cererea ta.
Nu e o cerere, doctore. Asta e o institutie federală.
- O prizonieră periculoasă... - Pacientă.
O pacientă a scăpat. O să te conformezi sau...
- O să văd ce pot face. - Va trebui să vorbim cu personalul.
Întelegi?
O să-i strâng în sala comună după cină.
Dacă mai ai întrebări, poti cerceta împreună cu directorul adjunct.
Cel mai apropiat pământ e la 17 km si apa e gheată.
Curentul a fost puternic azi noapte. A venit fluxul.
S-ar fi înecat, zdrobită de stânci, si corpul i-ar fi fost adus la mal.
- Si pesterile alea? Le-ati cercetat? - N-avea cum să ajungă acolo.
Baza stâncilor e acoperită de iederă otrăvitoare, stejari, otetari.
Mii de plante cu spini mari cât scula mea.
Tu ai spus că n-are pantofi.
Bine, hai să verificăm în partea cealaltă.
- Ce e turnul ăla? - Un far vechi.
Gardienii au căutat deja înăuntru.
- Ce e acolo? Alti pacienti? - Unitate de tratare a apelor.
Se întunecă în curând.
Opresc căutările în seara asta. Haideti, băieti!
Tu erai de pază pe scări, nu?
Nimeni nu putea intra sau iesi fără să-l văd.
Rachel Solando...
De cine mai trebuia să treacă pentru a ajunge aici?
De mine.
Glen Miga.
- Domnule, n-am văzut nimic. - Si ai stat în post toată noaptea?
Da, dar n-am văzut nimic.
Glen.
Spune-mi adevărul.
- Poate m-am dus la baie. - Ce? Ai încălcat protocolul. Doamne!
- N-am lipsit mai mult de un minut. - Bine, hai să ne întoarcem un pic.
Domnisoara Solando a fost dusă în camera ei la stingere.
Stie cineva ce a făcut înainte de asta?
Nimeni?
Haideti, cineva, oricine.
A fost la o sedintă de terapie de grup.
- S-a întâmplat ceva neobisnuit? - Defineste "neobisnuit".
- Poftim? - Ăsta e azil de nebuni.
Pentru criminali nebuni. "Obisnuit" nu-si prea găseste locul aici.
O să reformulez.
S-a întâmplat ceva în timpul terapiei de grup care să fi fost mai
memorabil, să zicem, decât...
- În mod normal? - Exact.
Nu. Îmi pare rău.
A spus dra Solando ceva în timpul terapiei de grup?
O îngrijora ploaia.
Si nu-i plăcea mâncarea de aici. Se plângea constant. Inclusiv aseară.
Tu ai fost acolo. Era vreun doctor de fată?
- Da. Doctorul Sheehan a condus discutia. - Doctorul Sheehan?
Da. Conducea sedinta.
E psihiatrul care supraveghează îngrijirea lui Rachel.
- Va trebui să vorbim cu doctorul Sheehan. - Mă tem că nu se poate.
A luat feribotul azi dimineată. Si-a amânat deja destul concediul.
Esti în stare de izolare completă, o pacientă periculoasă a evadat
si tu-l lasi pe doctorul ei principal să plece în concediu?
Bineînteles. E doctor.
Ai numărul de telefon de unde s-a dus?
Alo?
E cineva acolo?
Toate liniile au căzut. Furtuna afectează continentul.
Anuntă-mă când merge. Ofiterii trebuie să dea un telefon important.
Trebuie să-mi fac rondul, dar o să beau si o să fumez un trabuc acasă
pe la 9, dacă vreti să veniti.
Bine. Putem vorbi atunci, nu?
Am tot vorbit, domnule serif.
- Cred că mi-am gresit meseria. - E putin cam coplesitor.
A fost construit în timpul Războiului Civil, ca fortul unde e Pavilionul C.
Ăsta era sediul comandantului.
Când guvernul a primit nota, a fost trimis la Curtea Martială.
- Îmi închipui. - Frumoasă muzică. Ce e, Brahms?
- E Mahler. - Exact, domnule serif.
Iertati-mă. Colegul meu, doctorul Jeremiah Naehring.
Cvartetul pentru pian si coarde în La minor.
Ce beti?
- Whisky, dacă ai. - Apă minerală cu gheată, te rog.
Nu bei alcool?
Mă mir.
Nu se bea în meseria ta?
Destul de frecvent.
Si în a ta?
- Poftim? - În meseria ta. În psihiatrie.
Am auzit că e plin de betivi.
Nu, din câte am observat.
Si ăla ce e, ceai?
Excelent, domnule serif. Ai mecanisme de apărare remarcabile.
Trebuie să fii bun la interogări.
Cei ca tine... sunt specialitatea mea.
- Bărbati ai violentei. - Asta e o mare supozitie.
Nu e deloc o supozitie. Mă întelegi gresit.
Am spus "bărbati ai violentei". Nu vă acuz că sunteti violenti.
- E altceva. - Edifică-ne, te rog, doctore.
Amândoi v-ati făcut serviciul militar peste ocean.
Usor de dedus. Din câte stii tu, am fost amândoi functionari.
Nu, n-ati fost.
Din curtea scolii, niciunul din voi nu s-a dat înapoi de la conflicte fizice.
Nu pentru că vă plăceau, dar retragerea nu era o optiune.
N-am fost crescuti să fugim, doctore.
"Crescuti."
- Si cine te-a "crescut", domnule serif? - Pe mine?
Lupii.
Impresionant mecanism de apărare!
Crezi în Dumnezeu?
Nu, vorbesc foarte serios.
Ai văzut vreodată un lagăr de concentrare, doctore?
Engleza lui e foarte bună. Tu, însă, accentuezi consoanele foarte tare.
Esti neamt?
- E imigrarea legală o crimă? - Nu stiu. Spune-ne tu.
Ascultati...
Avem nevoie de dosarele lui Sheehan si ale personalului.
Nu veti primi niciun dosar al personalului. Punct.
- Avem nevoie de ele. - Exclus!
Aiurea! Cine e responsabil aici?
Doctorul Naehring a transmis cererea voastră consiliului de peste ocean.
- A fost refuzată. - Refuzată?
N-au autoritatea de a refuza, si nici tu nu o ai, domnule.
Continuati ancheta si noi vom face tot ce putem pentru a ajuta.
Ancheta s-a terminat. O să dăm raportul...
- Băietilor lui Hoover. - Băietilor lui Hoover.
O să luăm feribotul de dimineată. Haide, Chuck!
Frumoasă noapte.
O să stati la infirmieri.
LEGEA CELOR 4 CINE E 67?
Chiar ne facem bagajul?
- De ce? - Nu stiu.
N-am mai renuntat niciodată.
N-am auzit adevărul o dată, Chuck.
Rachel Solando nu s-a strecurat afară din celulă, descultă, fără ajutor.
Cred că a fost ajutată mult.
Poate Cawley e în conacul lui acum si-si revizuieste întreaga atitudine.
- Poate de dimineată... - E o cacealma?
N-am spus asta.
Am găsit o stivă de din astea, Teddy. Mai esti vreodată treaz?
Am ucis multi oameni în război.
De-asta bei?
Esti reală?
Nu.
- Ea e încă aici. - Cine?
Rachel?
N-a plecat.
Mai stii când am stat la cabană, vara?
Eram atât de fericiti.
E aici. Nu poti pleca.
N-o să plec. Te iubesc atât de mult.
- Sunt doar oase într-o cutie, Teddy. - Nu.
Ba da.
Trebuie să te trezesti.
N-o să plec.
Esti aici.
Nu sunt.
Trebuie să accepti asta.
Dar ea este.
Si el la fel.
Cine?
Laeddis.
Trebuie să plec.
Nu. Te rog. Te rog. Nu mă pot desprinde de tine.
- Încă putin. Te rog. - Trebuie să-mi dai drumul.
Nu pot.
N-o să fie niciun feribot pe mizeria asta.
Doctore!
Trebuie să interogăm pacientii din grupul de terapie al lui Rachel.
- Ai spus că ancheta s-a terminat. - Păi n-am putut lua feribotul.
Rachel mai primea si un alt fel de tratament pentru boala ei?
Stiti ce se întâmplă în domeniul bolilor mintale în ziua de azi?
- Habar nu am, doctore. - E război.
Scoala veche crede în interventia chirurgicală. Psihochirurgie.
Operatii ca lobotomia transorbitală.
Unii pacienti devin rezonabili, docili. Altii spun că devin zombi.
- Si scoala nouă? - Psihofarmacologia.
S-a aprobat un medicament, Thorazin-ul.
Relaxează pacientii psihotici. Îi îmblânzeste.
- Tu din ce scoală esti, doctore? - Eu?
Eu am o idee radicală că, dacă tratezi un pacient cu respect, dacă-l asculti,
încerci să-l întelegi, poate o să reusesti.
- Pacientii ăstia? - Chiar si ăstia.
În ziua de azi, primul pas e să le dai o pastilă si le trece.
Rachel Solando lua o combinatie de medicamente ca să nu fie violentă.
Dar era eficientă doar cu intermitente.
Cel mai mare obstacol în vindecarea sa a fost refuzul acceptării faptei sale.
"A fost."
De ce te tot referi la pacienta ta la trecut?
Uită-te afară, domnule serif.
De ce crezi?
Peter Breene: a agresat-o pe asistenta tatălui său cu sticlă spartă.
Fata asistentei e desfigurată permanent.
- Abia astept. - Îmi zâmbea.
Era atât de dulce. Dar i se citea în ochi.
Îi plăcea să fie goală, să sugă penisul.
Bine, domnule Breene.
Si m-a întrebat dacă nu-i pot da un pahar de apă?
Singură, în bucătărie? De parcă nu era nicio smecherie?
- De ce era o smecherie? - Era limpede!
Vroia să-l scot ca să râdă de el.
Domnule Breene...
Trebuie să vă punem niste întrebări, bine?
Când am tăiat-o, a tipat.
Dar...
M-a speriat. La ce se astepta?
Interesant.
Dar noi suntem aici să vorbim de Rachel Solando, bine?
Stiti că si-a înecat copiii? Si-a înecat copiii!
Trăim într-o lume bolnavă. Ar trebui gazati! Toti!
Retardatii, ucigasii, negrii!
Îti omori propriul copil, gazati scorpia!
Vrei să... încetezi?
- Asistenta aia... - Încetează, te rog.
Poate si asistenta aia avea copii.
Si un sot.
Încerca să-si ducă zilele.
Să ducă o viată normală.
Scrie aici în dosarul tău...
că i-ai smuls fata, nu?
Felicitări! N-o să mai fie normală niciodată.
Stii de ce îi era teamă?
- De tine. - Poti înceta?! Te rog!
Încetează!
Te rog! Încetează!
- Stii un pacient Andrew Laeddis?! - Nu!
Vreau să mă întorc.
N-o să ies în veci de aici. Nu sunt sigură că ar trebui.
- Scuză-mă că spun asta, dră Kearns... - Doamnă.
Doamnă Kearns.
Dar păreti chiar foarte normală în comparatie cu alti pacienti de aici.
Am si eu zilele mele negre. Bănuiesc că toată lumea le are.
Dar majoritatea oamenilor nu-si ucid sotul cu un topor.
Eu, una, cred că dacă un bărbat te bate
si regulează jumătate din femeile pe care le vede si nimeni nu te ajută,
să-l căsăpesti nu e cel mai putin de înteles lucru pe care l-ai putea face.
Poate n-ar trebui să iesi.
Ce as face, dacă as iesi? Nu mai cunosc lumea.
Se spune că există bombe care pot transforma orase întregi în cenusă.
Si cum le zice la alea, televizoare? Voci si fete care ies dintr-o cutie.
Am auzit deja destule voci.
Ce ne poti spune despre Rachel?
Nu prea multe. Era retrasă.
Îsi credea copiii în viată.
Credea că încă trăieste în Berkshires si că noi eram vecinii ei.
Lăptarii.
- Postasii. - Curierii.
Doctorul Sheehan a fost acolo în noaptea aia?
Da.
A vorbit despre mânie.
Vorbeste-mi de el.
Cum e?
E OK. Drăgut.
Plăcut la vedere, cum ar spune mama:
ti-a făcut avansuri?
Nu, doctorul Sheehan e doctor bun.
- Se poate un pahar de apă, te rog? - Nicio problemă.
Multumesc, domnule serif.
Mai am o întrebare pentru tine, doamnă Kearns.
Ai întâlnit vreun pacient Andrew Laeddis?
Nu.
N-am auzit de el.
A fost instruită, a folosit aproape aceleasi cuvinte
ca asistenta si Cawley, ca si cum i s-a zis ce să spună.
Cine e Andrew Laeddis?
I-ai întrebat pe toti pacientii de el. Cine e?
Ce dracu', sefu'? Sunt partenerul tău, pentru Dumnezeu.
Doar ce ne-am întâlnit.
Esti în domeniu de mult timp. Ai o datorie, o carieră.
Ceea ce fac eu...
nu e tocmai ca la carte.
Nu-mi pasă de asta, sefu'. Vreau doar să stiu ce se întâmplă.
Când s-a anuntat cazul ăsta,
l-am solicitat în mod special, întelegi?
De ce?
Andrew Laeddis...
era responsabil cu întretinerea în clădirea unde locuiam cu sotia.
Bine.
Dar era si piroman.
Andrew Laeddis a aprins chibritul...
care a cauzat incendiul care a ucis-o pe sotia mea.
Dă-le drumul!
- Ce s-a întâmplat cu Laeddis? - A scăpat.
Laeddis a scăpat, apoi a dispărut.
Acum vreun an, am deschis un ziar si era acolo. Un ticălos urât.
O cicatrice uriasă de la tâmplă până la buză. Ochi de culori diferite.
Nu e o fată pe care o uiti. A dat foc la o scoală. A omorât doi oameni.
A spus că vocile i-au spus s-o facă. A ajuns la închisoare, apoi aici.
- Si după aia? - Nimic.
A dispărut ca si cum n-a existat. Nicio urmă.
- Nu e în Pavilionul B. Rămâne C-ul. - Sau poate e mort.
La fel si Rachel Solando. Sunt multe locuri de ascuns un cadavru aici.
Numai într-un loc n-ar observa nimeni.
Când pacienta aia, Bridget Kearns, m-a trimis după apă, ti-a zis ceva?
Nu.
Hai, sefu'.
A scris.
FUGI
Sefu'!
Trebuie să intrăm. E ca-n Kansas aici!
- Stai! - Nu, hai să mergem!
Ai grijă!
Dumnezeule!
Haide! Acolo!
- Dumnezeule... - La naiba.
- Esti bine, sefu'? - Da, sunt bine.
Dacă Laeddis e aici...
ce-o să faci?
Nu sunt aici să-l omor pe Laeddis.
Dacă era sotia mea, eu l-as omorî. De două ori.
Când am ajuns la portile de la Dachau, gardienii SS s-au predat.
Comandantul a încercat să se sinucidă înainte să ajungem acolo, dar...
... a scrântit-o.
I-a luat o oră ca să moară.
Când m-am dus afară, am văzut toate cadavrele pe pământ.
Prea multe de numărat.
Prea multe de imaginat.
Asa că, da...
Gardienii s-au predat. Le-am luat armele, i-am aliniat.
Nu era război.
Era crimă.
M-am săturat de omoruri.
Nu de-asta sunt aici.
Deci, despre ce e vorba?
După ce Laeddis a dispărut,
m-am documentat despre Ashecliffe.
Multi oameni stiu de locul ăsta, dar nimeni nu vrea să vorbească.
Parcă le e frică.
Locul ăsta e finantat printr-o subventie specială
de la Comisia pentru Cercetarea Activitătilor Antiamericane.
C.C.A.A.?
Si cum combatem comunistii de pe insula asta?
Făcând experimente pe creier.
Cel putin, asa cred eu.
- Asta crezi că se întâmplă aici? - Nimeni nu ciripeste.
După aia am găsit pe cineva care a fost pacient aici.
Îl cheamă George Noyce. Un student drăgut. Socialist.
A participat la un studiu psihiatric. Ghici ce testau.
Pasta de dinti.
A început să vadă dragoni peste tot. A încercat să-si omoare profesorul.
A ajuns aici, în Ashecliffe. În Pavilionul C.
l-au dat drumul după un an. Si el ce-a făcut?
După două săptămâni, a intrat într-un bar si a înjunghiat mortal 3 oameni.
Avocatul a pledat nebunie, dar Noyce s-a ridicat în sala de judecată si...
... a cerut scaunul electric. Oriunde, numai într-un spital de nebuni nu.
Judecătorul l-a condamnat pe viată în închisoarea Dedham.
- Si tu l-ai găsit. - Da.
E distrus.
Dar din ce mi-a spus, e clar că fac experimente pe ei aici.
Nu stiu, sefu'.
- Cum poti crede un nebun? - În asta constă frumusetea.
Nebunii sunt subiectii perfecti. Vorbesc, dar nimeni nu-i ascultă.
Am fost la Dachau.
Am văzut ce sunt în stare să-si facă fiintele umane, nu?
Doamne, am dus un război ca să-i oprim.
Si acum poate se întâmplă aici? Pe teritoriul nostru?
Ce-ai venit să faci aici, Ted?
O să obtin dovada.
O să mă întorc si o să dau în vileag locul ăsta.
Asta e.
Stai putin...
Ai început să pui întrebări despre Ashecliffe
si apoi, brusc, au avut nevoie de un serif federal?
Am avut noroc. A evadat o pacientă. A fost scuza perfectă.
Nu asa functionează norocul. Nici lumea.
Au gard electrificat în jurul unei unităti septice.
Pavilionul C e în interiorul unui fort din Războiul Civil?!
Un sef de stat major cu legături în OSS?! Finantare C.C.A.A.?
Dumnezeule! Duhneste de operatiuni guvernamentale aici.
- Dacă te-au vrut aici? - Aiurea!
- Puneai întrebări. - Aiurea!
Unde există vreo dovadă că Rachel Solando a existat măcar?
N-aveau cum să stie că mi s-a dat cazul ăsta.
Dacă te cercetau si ei în timp ce-i cercetai tu?
N-au trebuit decât să însceneze o evadare ca să te aducă aici.
Acum ne au pe amândoi! Aici!
Domnilor serifi, sunteti aici? Aici directorul adjunct McPherson.
- Domnilor serifi! - Ne-au găsit!
E o insulă. O să ne găsească mereu.
Stiu că sunteti acolo.
O să plecăm de pe insula asta. Tu si cu mine. Haide!
Haide!
Uscati-vă. Doctorul Cawley vrea să vorbească cu voi. Acum.
Si grăbiti-vă! Chestia asta se transformă într-un uragan!
Costumele voastre sunt la curătat. Ar trebui să fie gata până mâine.
Dacă nu ne ia apa întâi.
Apropo de asta, cred că s-a cam zis cu tigările tale.
- E singura noastră optiune? - Am ceva frumos, gri de închisoare.
Astea sunt numai bune.
Asa că repet: pacientii din Pavilionul C trebuie legati.
Dacă unitatea se inundă, o să se înece. Stii asta.
- Ar fi nevoie de o inundatie mare. - Asta e o insulă! E uragan!
O inundatie mare e o posibilitate clară.
- Dacă ne lasă curentul? - Există un generator de rezervă.
Dacă cedează si ăla, usile de la celule se deschid.
Unde o să se ducă?
Nu pot să ia un feribot spre continent si să facă ravagii.
Ai dreptate. E mult mai probabil să facă ravagii aici.
Dacă sunt încătusati de podea, o să moară.
24 de fiinte umane. Poti să te împaci cu asta?
Dacă ar fi după mine, i-as lega pe toti 42 în Pavilioanele A si B.
Scuzati-mă.
- Scuze, am o întrebare rapidă. - Doar o clipă.
- Am vorbit de biletul lui Rachel... - Legea celor 4. Îmi place asta.
Ai spus că nu stii la ce se referă al doilea rând.
"Cine e 67?"
Mă tem că tot nu stiu. Niciunul din noi nu stie.
Nu-ti vine nimic în minte?
Nimic?
Pentru că tocmai te-am auzit spunând că sunt 24 de pacienti în Pavilionul C
si 42 de pacienti în A si B.
Înseamnă că aici sunt 66.
Corect.
Mi se pare că Rachel Solando sugera
că aveti un al 67-lea pacient, doctore.
- Mă tem că nu avem. - Asta e ridicol. Ce fac aici?
- Ne facem treaba! - Nu ti-a spus McPherson vestea bună?
- Nu. Care e vestea bună, doctore? - Rachel a fost găsită.
E aici.
Teafără si nevătămată.
N-are niciun semn.
Cine sunt oamenii ăstia?
- Ce caută în casa mea? - Sunt ofiteri de politie, Rachel.
Au... câteva întrebări.
S-a văzut un subversiv comunist
în această arie, dând manifeste.
Aici?
- În cartierul ăsta? - Mă tem că da.
Dacă ne-ai putea spune ce ai făcut ieri, unde ai fost,
ne-ar ajuta cercetările.
Da.
Ei bine, eu...
Am pregătit micul dejun pentru Jim si copii.
Apoi... i-am pus lui Jim mâncare la pachet si a plecat.
Apoi am trimis copiii la scoală.
Si după aia...
m-am hotărât să înot în lac.
Am înteles.
Si după aia?
După aia...
m-am gândit la tine.
Îmi pare rău, doamnă, nu stiu despre ce vorbesti.
Nu stii cât de singură m-am simtit, Jim?
Te-ai dus.
Esti mort.
Plâng în fiecare noapte.
Cum să supravietuiesc?
O să fie bine.
Îmi pare tare rău.
Totul o să fie bine.
Te-am îngropat!
Am îngropat un sicriu gol.
Carnea ta a căzut în apă, mâncată de rechini!
Jim al meu e mort. Cine dracu' esti tu?
Cine dracu' esti tu?!
Cine esti?!
Îmi pare rău de asta.
Nu v-am întrerupt. Am zis că poate-ti spune ceva.
Am găsit-o la far, aruncând pietre cu efect în apă.
Habar nu avem cum a iesit. Trebuie să mergeti la subsol.
E apă, mâncare si paturi. E cel mai sigur loc, când vine uraganul.
- Te simti bine? Esti palid. - Sunt bine. Doar că...
Sefu', esti bine?
E atâta lumină aici.
Fotosensibilitate, dureri de cap...
- Ai o migrenă? - O să-mi treacă.
Ce are?
la astea. O să oprească durerea.
- Ce are?! - O migrenă.
E ca si cum ai avea lame în cap si ai fi bătut fără milă.
- Ia pastilele, domnule serif. - Nu vreau pastile.
O să-ti ia durerea.
Trebuie să se întindă.
- Cine e ăla? - El?
Directorul.
Nu-ti face griji cu el.
Arată ca o jigodie care a fost în armată.
N-o să te contrazic aici.
Ar fi trebuit să mă salvezi.
Ar fi trebuit să ne salvezi pe toti.
Hei, amice.
Laeddis.
Da.
Pri...
Prietenul meu.
Fără resentimente, nu?
Fără resentimente.
Uite ceva pentru mai târziu.
Stiu câtă nevoie ai.
Ceasul ticăie, prietene. Suntem în criză de timp.
Ajută-mă un pic.
As putea da de necaz.
Sunt moartă.
Îmi pare atât de rău.
De ce nu m-ai salvat?
Am încercat.
Am vrut, dar până am ajuns, a fost prea târziu.
Vezi?
Nu sunt frumoase?
LEGEA CELOR 4 CINE E 67?
De ce esti toată udă, scumpo?
Laeddis nu e mort.
N-a dispărut.
E încă aici.
Stiu.
Trebuie să-l găsesti, Teddy. Trebuie să-l găsesti si să-l omori.
E în regulă.
Esti bine, sefu'?
- Migrena asta nenorocită... - Generatorul de rezervă a căzut.
E balamuc aici.
Ce vrei să faci?
Dumnezeule...
- S-o fi ars tot sistemul electric? - Se prea poate, da.
Toată securitatea electronică...
Gardurile, portile, usile.
Frumoasă zi pentru o plimbare, nu crezi? La Pavilionul C, de pildă?
Poate dăm de Andrew Laeddis.
George Noyce, de care ti-am spus, a zis că aici îi tin pe cei mai răi.
Indivizi de care până si celorlalti detinuti le e frică.
- ti-a dat Noyce schema? - Nu chiar.
Nu-si amintea decât de tipete constante. Nu sunt ferestre.
Gratii de fier peste tot.
Doamne Dumnezeule!
Prima dată în Pavilionul C?
Da.
- Am auzit povesti. - Crede-mă, fiule. N-ai auzit nimic.
Majoritatea tăcănitilor sunt încuiati, dar unii dintre ei sunt încă liberi.
Dacă vedeti vreunul, nu încercati să îl prindeti singuri. Ăstia vă omoară.
E clar?
Hai, miscati-vă. Duceti-vă.
E aici.
Laeddis.
Îl simt.
Leapsa! ti-am dat-o!
Hei! Asteaptă!
Ascultă-mă!
Ascultă. Nu vreau să plec de aici.
De ce ar vrea cineva? Auzim lucruri aici despre lumea exterioară.
- Despre atoli, teste cu bombe H. - Teddy, unde esti?
Stii cum functionează o bombă cu hidrogen?
- Cu hidrogen! - Nostim.
- Sefu'! - Bombele explodează, nu?
Nu si bomba cu hidrogen, asta face implozie creând o explozie
de gradul o mie, un milion!
- Întelegi? - Da!
- Da?! - Da, da!
Dă-i drumul!
Ce faci?!
Dumnezeule, Teddy.
L-ati prins pe Billings. Ce dracu' e cu voi, băieti?
- Prindeti-i, nu-i omorâti! - Ne-a atacat.
Ajută-mă. Hai să-l ducem la infirmerie.
Nu, nu tu!
Fă pasi.
Mă omoară Cawley.
Laeddis.
Opriti-mă... vă rog... înainte să ucid.
Opriti-mă... înainte să omor mai multi.
Laeddis...
Mi-ai spus că o să scap de locul ăsta.
Mi-ai promis.
- Ai mintit. - Laeddis.
Laeddis?
E foarte amuzant.
- Vocea ta... - N-o recunosti?
După toate discutiile noastre?
- După toate minciunile spuse? - Lasă-mă să-ti văd fata.
Ei spun că sunt al lor acum.
Spun că n-o să mai plec niciodată de aici.
ti se stinge chibritul.
- Arată-te acum! - Ce, ca să mă mai minti un pic?
- Aici nu e vorba de adevăr. - Ba da. De expunerea adevărului.
E vorba de tine!
Si de Laeddis.
Numai despre asta a fost vorba.
Eu am fost o ocazie.
O intrare.
George... George Noyce.
Nu. Nu e posibil. Nu se poate să fii aici.
Îti place?
- Cine ti-a făcut asta? - Tu.
Ce naiba vrei să spui?
Toată vorbăria ta si sunt iar aici din cauza ta!
Cum te-au scos de la Dedham? O să găsesc un mod de a îndrepta asta.
N-o să ies niciodată. Am iesit o dată. Nu de două ori. Niciodată de două ori.
- Spune-mi cum te-au adus aici. - Stiau!
Nu întelegi? Tot ce puneai la cale. Tot planul tău.
Ăsta e un joc. Toate astea... sunt pentru tine.
Nu anchetezi nimic. Esti un sobolan într-un labirint.
Te înseli.
Zău?
Ai fost singur mult timp de când ai ajuns aici?
- Am fost cu partenerul meu. - N-ai mai lucrat cu el, nu?
- E... E serif federal. - N-ai mai lucrat cu el, nu-i asa?
George, uite... Mă pricep la oameni. Am încredere în omul ăsta.
Atunci au câstigat deja.
La dracu'.
O să... mă ducă la far.
O să-mi taie creierul.
Si sunt aici...
... doar din cauza ta!
O să te scot de-aici. N-o să te duci la far.
Nu poti să scoti adevărul la lumină si să-l omori si pe Laeddis.
Trebuie să faci o alegere. Întelegi asta, nu?
- Nu sunt aici să omor pe nimeni. - Mincinosule!
N-o să-l omor! Jur.
E moartă.
Uit-o.
Spune-i, Teddy.
Spune-i de ce.
Trebuie s-o faci. Nu există altă cale.
Spune-i de ziua când mi-ai dat medalionul.
- Trebuie s-o faci! - ti-am spus că mi se frânge inima.
M-ai întrebat de ce.
- Te manipulează. - Am spus că de fericire.
O să te omoare.
Vrei să descoperi adevărul? Trebuie s-o dai uitării.
- Nu pot. - Trebuie s-o dai uitării!
Nu pot! Nu pot.
Atunci n-o să pleci niciodată de pe insula asta.
Dolores...
Nu e în pavilionul ăsta.
A fost transferat...
... de aici.
Dacă nu e în pavilionul A, nu poate fi decât într-un singur loc.
La far.
Să-ti ajute Dumnezeu.
Avem probleme. McPherson si Cawley sunt aici.
Au auzit că un infirmier a intrat tare într-un pacient.
Se duc pe acoperis. Hai să plecăm de-aici.
Mergi. E firesc să fim aici.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Ce vrei să spui?
Unde ai fost?
După infirmerie, m-am dus să mă uit pe dosarele pacientilor.
L-ai găsit pe Laeddis?
- Nu. Nu l-am găsit. - Eu am găsit fisa de internare.
Nimic altceva în dosarul lui, niciun raport, nicio poză. Doar asta. Ciudat.
Poftim, uită-te.
Mă uit mai târziu.
- Ce e, sefu'? - Mă uit mai târziu, atâta tot.
- Ashecliffe e încolo. - Nu mă duc la Ashecliffe.
Mă duc la far să aflu ce dracului se întâmplă pe insula asta.
Uite-l.
La naiba. Suntem prea în sud. Va trebui să ne întoarcem.
N-avem cum să trecem peste stâncile alea.
Poate există o cărare pe lângă stânci, care duce la far.
Stai, ce facem? Avem fisa de internare.
Dovedeste că există un al 67-lea pacient de care ei spun că nu există.
Mă duc la farul ăla. Întelegi?
- Ce pot să spun ca să te opresc? - De ce ai vrea asta? De ce?
Să cobori acolo pe întuneric e sinucidere curată.
Bine.
- Poate mai bine nu vii de data asta. - Tu m-ai băgat în asta.
Si acum suntem blocati aici, pe stânca asta, pe insula asta
si nu ne putem baza decât pe noi, iar tu te porti ca...
Ca ce? Cum mă port?
Ce naiba s-a întâmplat în celulele alea, Ted?
- Cum crezi că e vremea în Portland? - Sunt din Seattle.
Seattle.
Mă duc.
Singur.
- Vin cu tine, sefu'. - Singur, am spus.
Bine.
La naiba!
La naiba.
Stiam că n-o să dureze mult, dar n-am putut ajunge. A venit fluxul.
Chuck!
Haide!
Chuck! Unde esti, Chuck?!
Cine esti?
Sunt Teddy Daniels. Sunt politist.
Tu esti seriful federal.
Exact.
Vrei să iei mâna de la spate, te rog?
De ce? De ce?!
Vreau să fiu sigur că ce ai acolo n-o să-mi facă rău.
O să păstrez ăsta...
... dacă nu te superi.
Nu mă deranjează.
Tu esti Rachel Solando.
Cea reală.
ti-ai ucis copiii?
N-am avut niciodată copii. N-am fost niciodată căsătorită.
Si înainte să fiu pacientă la Ashecliffe, am lucrat aici.
Erai asistentă?
Eram doctorită, domnule serif.
- Mă crezi nebună. - Nu, nici...
Si dacă spun că nu sunt nebună?
Nu prea ajută la nimic, nu?
În asta constă strălucirea kafkiană.
Oamenii spun lumii că esti nebun
si toate protestele tale că nu esti doar confirmă ceea ce spun.
Nu înteleg.
Odată declarat nebun,
tot ce faci se spune că face parte din aceea nebunie.
Protestele rezonabile, "negare".
Temerile valide, "paranoia".
Instinctele de supravietuire sunt "mecanisme de apărare".
Esti mai destept decât pari. Ăsta, probabil, nu e un lucru bun.
Spune-mi ceva.
Ce s-a întâmplat cu tine?
Am pus întrebări despre niste transporturi mari de amital sodic...
- Si halucinogene pe bază de opiu. - Medicamente psihotrope.
Am întrebat si de operatii.
Ai auzit vreodată de lobotomia transorbitală?
Fac pacientului electrosocuri si intră prin ochi cu un spărgător de gheată,
scot niste fibre nervoase.
Face pacientii mai ascultători. Usor de mânuit.
E barbar. Lipsit de scrupule.
Stii cum pătrunde durerea în organism, domnule serif?
- Depinde de unde esti rănit? - Nu. N-are legătură cu carnea.
Creierul controlează durerea.
Creierul controlează frica, empatia, somnul, foamea, furia. Tot!
- Dacă l-ai putea controla? - Creierul, vrei să spui?
Recreează un om care nu simte durere...
sau dragoste sau compasiune.
Un om care nu poate fi interogat, că nu are amintiri de mărturisit.
Nu poti lua niciodată toate amintirile unui om. Niciodată.
Nord-coreenii au folosit prizonieri de război americani
pentru experimente de spălare a creierului.
Au transformat soldati în trădători. Asta fac aici!
Creează fantome care să facă lucruri pe care oamenii sănătosi
nu le-ar face niciodată.
Ar dura ani de zile să ai competenta si cunostintele pentru asa ceva.
Ani de cercetare. Sute de pacienti pe care să faci experimente.
Peste 50 de ani, oamenii vor privi în urmă spunând:
"În locul ăsta a început totul."
Nazistii au folosit evrei, sovieticii, prizonieri din gulaguri, iar noi...
noi am testat pacientii de pe Shutter Island.
Nu, n-o s-o facă.
Întelegi...
că nu te pot lăsa să pleci.
Sunt serif federal. Nu mă pot opri.
Eram un psihiatru stimat...
dintr-o familie respectabilă.
N-a contat.
Dă-mi voie să te întreb. Ai vreo traumă în viata ta?
Da. Dar de ce ar conta asta?
Vor sustine că o întâmplare din trecut te-a făcut să-ti pierzi mintile.
Si când o să te interneze aici, prietenii si colegii vor spune:
"Fireste că a clacat."
- "Cine n-ar face-o după..." - O pot spune despre absolut oricine.
Dar o vor spune despre tine.
Cum e capul?
- Capul? - Vreun vis ciudat în ultima vreme?
Dificultăti în a dormi?
Dureri de cap?
- Sunt predispus la migrene. - Dumnezeule...
N-ai luat nicio pastilă, nu? Nici măcar aspirină?
- Aspirină? - Dumnezeule!
Si ai mâncat si băut ce ti-au dat? Zi-mi că ai fumat tigările tale măcar.
Nu.
Durează între 36 si 48 de ore ca narcoticele neuroleptice
să ajungă la nivel functional.
Paralizia apare prima.
Întâi vârful degetelor, apoi întreaga mână.
Ai văzut cosmaruri ambulante în ultima vreme?
Spune-mi ce se întâmplă la far.
Spune-mi.
Operatii pe creier.
De genul "Hai să deschidem craniul si să tragem de ăsta."
Genul învătat de la nazisti.
Acolo creează fantomele.
Cine stie de asta? Pe insulă, vreau să spun. Cine?
Toată lumea.
Asistentele? Infirmierii?
- Nu se poate să stie. - Toată lumea!
Nu poti sta aici.
Ei mă cred moartă. Dacă vin să te caute, s-ar putea să mă găsească.
Îmi pare rău, dar trebuie să pleci.
- O să mă întorc după tine. - N-o să fiu aici. Schimb locul mereu.
- Te-as putea lua de pe insula asta. - Ai auzit ceva din ce ti-am spus?
Singura modalitate de a părăsi insula e cu feribotul si ei îl controlează.
N-o să pleci niciodată de aici.
Aveam un prieten.
Eram cu el ieri, dar ne-am despărtit. L-ai văzut?
Domnule serif...
Nu ai niciun prieten.
Iată-te.
Ne întrebam când o să apari.
la loc.
Haide.
Am făcut o plimbare de relaxare?
Mă uitam doar prin împrejurimi.
ti-a plăcut ultimul dar de la Dumnezeu?
- Ce? - Darul de la Dumnezeu.
Violenta.
Când am coborât si am văzut un copac în sufrageria mea,
s-a întins după mine, ca o mână divină.
Dumnezeu adoră violenta.
- Nu observasem. - Ba sigur că da.
Altfel, de ce ar fi atâta?
E în noi. E ceea ce suntem.
Ducem războaie, aducem jertfe si smulgem carnea de pe fratii nostri.
De ce? Pentru că Dumnezeu ne-a dat violenta s-o folosim în cinstea Lui.
Eu credeam că ne-a dat ordine morală.
Nu există ordine morală mai pură decât furtuna asta.
Nu există deloc.
Există doar asta: poate violenta mea s-o cucerească pe-a ta?
- Eu nu sunt violent. - Ba esti.
Esti cât se poate de violent.
Stiu asta pentru că si eu sunt.
Fără regulile societătii, dacă as fi singurul obstacol în calea unei mese,
mi-ai sparge capul cu o piatră si mi-ai mânca părtile cărnoase.
Nu?
Cawley te crede inofensiv. Dar eu stiu că nu e asa.
- Nu mă cunosti. - Ba da. Te cunosc.
Ne cunoastem de secole.
Dacă mi-as înfige dintii în ochiul tău acum,
m-ai putea opri înainte să te orbesc?
Încearcă.
Asa te vreau.
USILE TREBUIE SĂ FIE ÎNCUIATE TOT TIMPUL
Unde ai fost?
- Brambura. ti-am vizitat insula. - Pleci când am găsit-o pe Rachel.
- Sigur. - Nu te mai uita la el.
Întâlnire importantă?
Ieri, un om neidentificat din Pavilionul C
a pus la pământ un pacient foarte periculos.
Zău?
A avut o discutie cu un schizofrenic cu paranoia, George Noyce.
Acest, Noyce ai spus că-l cheamă, este... maniacal?
Foarte. Poate fi foarte supărător.
Acum două săptămâni, un pacient s-a ambalat atât de tare
din cauza unei povesti de-a lui Noyce, încât l-a bătut.
tigară?
Nu, mersi. M-am lăsat.
- Iei feribotul? - Da, categoric.
Am obtinut tot ce-am căutat.
"Voi", domnule serif?
Apropo...
- L-ai văzut? - Pe cine?
Pe partenerul meu. Pe Chuck.
Nu ai niciun partener. Ai venit singur.
Am creat un lucru valoros aici, dar astea sunt deseori întelese gresit.
Toată lumea vrea o rezolvare rapidă.
Eu încerc să fac ceva ce oamenii, inclusiv tu, nu înteleg.
Si n-am să renunt fără luptă.
Văd.
Ce ziceai de partenerul tău?
Ce partener?
Domnule serif...
Te duci undeva?
Doar...
... la feribot.
Mă tem că e în partea cealaltă.
Dacă astepti un moment, o să rog pe cineva să te ducă.
- Ce e ăsta, doctore? Ce e ăsta? - Doar un sedativ.
- O precautie. - O precautie...
Ce ai de gând să faci? Să mă omori?
- Crezi că o meriti? - De ce?
Că te-am provocat? Iartă-mă.
Ce nu te provoacă pe tine? Observatiile? Cuvintele?
- Nazistii. - Ei, si asta.
Si, desigur, amintirile, visele.
Stiati că "traumă" vine de la cuvântul grecesc pentru rană?
Si care e cuvântul nemtesc pentru vis?
Rănile pot crea monstri, iar tu...
tu esti rănit, domnule serif.
Si nu esti de acord că atunci când vezi un monstru
trebuie să-l opresti?
Sunt de acord.
- Am spus că ia cam o oră. - Au spus să facem primul etaj?
- De cât timp lucrezi? - De 18 ore în continuu.
Frumoasă leafă...
Ce faci, iubitule?
- Trebuie să ajungi la feribot. - Nu.
Dacă lumea crede că Chuck e mort, e perfect pentru experimentele lor.
Există un singur loc unde l-ar duce.
- Du-te acolo si ai să mori. - E partenerul meu.
Dacă-l tin împotriva vointei sale, trebuie să-l iau de-acolo.
Nu pot să mai pierd pe nimeni altcineva.
Nu te duce, Teddy. Te rog. Te rog, nu face asta. Nu te duce.
Îmi pare rău, scumpo.
Îmi place asta pentru că mi-ai dat-o tu.
Dar adevărul e...
că e o cravată foarte urâtă.
Nu.
Nu misca! Stai acolo!
O să mă omori?
Nu, n-o să te omor.
De ce esti ud tot, iubitule?
- Ce-ai zis? - Stii exact ce-am spus.
Pusca e goală, apropo.
Ia loc.
Usucă-te. O să răcesti.
Bine.
Cât de grav ai rănit gardianul?
Nu stiu despre ce vorbesti.
Da, e aici.
Pune-l pe doctorul Sheehan să-si verifice omul înainte să urce.
Deci...
Doctorul Sheehan a venit cu feribotul de dimineată, nu?
Nu chiar.
Mi-ai aruncat masina în aer. tineam la masina aia.
Îmi pare rău să aud asta.
Tremuratul s-a agravat.
Cum sunt halucinatiile?
Pleacă de aici, Teddy. Locul ăsta o să fie sfârsitul tău.
- Nu prea rele. - O să se agraveze.
Stiu.
Doctor Solando...
- Mi-a spus de neuroleptice. - Zău? Când a fost asta?
Am găsit-o. Într-o pesteră. Lângă stânci. Dar n-o să ajungi la ea.
Nu mă îndoiesc, având în vedere că nu e reală.
Psihoza ta e mai gravă decât credeam.
Nu iei neuroleptice.
Nu iei nimic, de fapt.
- Atunci ce dracu' e asta? - Retragere.
Retragere? De la ce? N-am băut deloc de când am venit aici.
Clorpromazină.
Nu sunt fan farmacologie, dar în cazul tău...
- Clorproma... cum? - Clorpromazină.
Acelasi lucru pe care ti l-am dat în ultimele 24 de luni.
Deci în ultimii 2 ani, cineva mi-a strecurat medicamente în Boston.
Nu în Boston. Aici.
Esti aici de 2 ani. Pacient în institutia asta.
După tot ce am văzut aici, doctore,
chiar crezi că o să mă convingi că sunt nebun.
Stii cu ce fel de oameni am de-a face? Sunt serif federal, pentru Dumnezeu!
Erai serif federal.
Uite o copie a fisei de internare. Dovada pacientului 67.
Ai fi putut "da în vileag locul ăsta".
Si totusi, cumva, n-ai găsit timpul necesar să te uiti pe ea. Citeste-o.
Haide.
"Pacientul e foarte inteligent. Veteran militar decorat."
"Prezent la eliberarea de la Dachau."
"Fost serif federal. Înclinat spre violentă."
"N-are remuscări pentru crimă, negând că a avut loc vreodată."
"Povesti foarte elaborate care exclud confruntarea adevărului..."
Prostii! Unde e partenerul meu?! Unde e Chuck?!
Hai să încercăm altfel. Numele de fată al sotiei era Chanal.
- Nu vorbi despre ea. - Mă tem că trebuie.
Ai observat ce au numele astea în comun? E legea celor 4.
Ce vezi?
Dacă i-ai făcut ceva partenerului meu...
Concentrează-te, Andrew! Ce vezi?
Numele au aceleasi litere.
Edward Daniels are aceeasi 13 litere ca Andrew Laeddis.
La fel ca Rachel Solando si Dolores Chanal. Numele sunt anagrame.
- Tactica ta n-o să tină la mine. - Ai venit pentru adevăr. Iată-l.
Numele tău e Andrew Laeddis. Tu esti al 67-lea pacient de la Ashecliffe.
- Prostii. - Ai fost internat acum 24 de luni.
Crima ta e cumplită. Nu te poti ierta, asa că ai inventat un alt sine.
Să trecem la probe, bine?
În povestea ta, nu esti criminal. Esti un erou. Tot serif federal.
Esti aici pentru un caz.
Asa că ce-ti spunem despre cine esti, ce-ai făcut, respingi ca minciuni.
- Numele meu e Edward Daniels! - Am auzit fantezia asta 2 ani.
Stiu fiecare detaliu. Pacientul 67, furtuna...
Rachel Solando, partenerul dispărut, visele tale din fiecare noapte.
Ai fost la Dachau, dar se poate să nu fi ucis niciun gardian.
As vrea să te pot lăsa să trăiesti în lumea ta inventată. Sincer.
Dar esti violent, antrenat, periculos. Cel mai periculos pacient de aici.
Ai rănit infirmieri, gardieni, pacienti. L-ai atacat pe Noyce.
- Te-am citit! Ai pus să fie bătut! - Ba nu!
- De ce l-as ataca? - ti-a spus "Laeddis".
Si ai face orice să nu fii el.
Am o transcriere a conversatiei tale cu Noyce.
"E vorba de tine. Si de Laeddis. Despre asta a fost mereu vorba."
Spune că e vorba de mine si de Laeddis.
Când l-ai întrebat ce-a pătit la fată, ti-a spus: "Tu ai făcut asta."
- A vrut să spună că a fost vina mea. - Era să-l omori!
Directorul si consiliul de pe continent au decis
că, dacă nu te putem aduce la realitate chiar acum,
să se ia măsuri să nu mai poti răni niciodată pe nimeni.
O să-ti facă o lobotomie, Andrew. Întelegi?
Da, înteleg.
Înteleg perfect.
Dacă nu vă fac jocul,
doctorul Naehring o să mă transforme într-una din fantomele lui.
Dar partenerul meu?
O să spuneti Politiei Federale că e un mecanism de apărare?
Bună, sefu'.
Ce dracu' se întâmplă aici?
- Lucrezi pentru el? - Îmi pare rău.
Cineva trebuia să stea cu tine, să te tină în sigurantă.
M-ai urmărit. M-ai urmărit clipă de clipă.
Cine esti? Cine esti? Spune-mi.
Nu mă recunosti, Andrew?
Am fost psihiatrul tău în ultimii 2 ani.
Sunt Lester Sheehan.
- ti-am spus de sotia mea. - Stiu.
Am coborât pe-o stâncă să te iau. Am avut încredere în tine.
Am riscat totul ca să vin aici să te iau. Totul!
Stiu, sefu'. Nu mai avem timp, Andrew.
Am jurat în fata Consiliului că pot crea
cel mai nou si mai radical rol încercat vreodată în psihiatrie.
Am crezut că dacă te lăsăm să-l joci până la capăt, ai să vezi
cât de neadevărat si imposibil este.
Ai avut locul la dispozitia ta timp de două zile. Spune-mi.
Unde sunt experimentele naziste? Sălile de operatie satanice?
Andrew, ascultă-mă.
Dacă nu reusim cu tine, tot ce-am încercat să facem va fi discreditat.
Suntem în prima linie a unui război aici, bătrâne.
Si acum, totul se rezumă la tine.
Nu miscati!
Numele meu e Edward Daniels! E încărcat. Îmi dau seama după greutate.
- Esti sigur că aia e arma ta? - Are initialele mele!
Are o îndoitură de la un foc de armă! Nu mă poti face cu asta!
Atunci trage, că numai asa o să scapi de pe insula asta.
Andrew, nu, te rog.
Arma mea.
- Ce-ai făcut cu arma mea? - E o jucărie, Andrew.
Îti spunem adevărul.
Dolores era nebună. Maniaco-depresivă, suicidală.
Tu beai, stăteai retras, ignorai tot ce ti se spunea.
Te-ai mutat la lac după ce ea a incendiat apartamentul vostru.
Minti! M-ai drogat!
- N-ai făcut decât să minti! - Copiii tăi. Andrew, copiii tăi.
Simon.
- Henry. - N-am avut niciodată copii.
Sotia ta i-a înecat la cabana de lângă lac.
Si aici, fetita la care visezi...
în fiecare noapte.
- N-am avut nicio fetită. - Care-ti zice că trebuia s-o salvezi.
Să-i salvezi pe toti. Fiica ta.
O chema Rachel. O să negi că a existat?
Da, Andrew?
Îmi pare asa de rău, iubitule.
ti-am spus să nu vii aici.
ti-am spus că ăsta o să fie sfârsitul tău.
M-am întors!
L-am prins lângă Oklahoma.
Cred că ne-am oprit de vreo 10 ori de-aici până la Tulsa.
As putea dormi o săptămână.
Dolores!
Iubito...
De ce esti udă toată?
Mi-a fost dor de tine.
Vreau să merg acasă.
Esti acasă.
Unde sunt copiii?
La scoală.
E sâmbătă, scumpo. Nu se tin ore la scoală sâmbăta.
La a mea, da.
Doamne.
Doamne!
Doamne, nu!
Haide, haide.
Nu... Doamne, te rog...
Te rog, Doamne, nu!
Hai să-i punem la masă, Andrew.
Îi uscăm. Le schimbăm hainele.
O să fie păpusile noastre vii.
Mâine, putem să-i ducem la picnic.
Dacă m-ai iubit vreodată, Dolores...
te rog, taci din gură.
Te iubesc.
Eliberează-mă!
Iubito...
O să le facem baie.
Te iubesc, iubito.
- Si eu. - Te iubesc atât de mult.
Te iubesc...
Andrew, mă auzi?
Rachel, Rachel.
Care Rachel?
Rachel Laeddis.
Fiica mea.
De ce esti aici?
- Pentru că mi-am ucis sotia. - Si de ce ai făcut asta?
Pentru că ne-a omorât copiii...
si mi-a spus s-o eliberez.
- Cine e Teddy Daniels? - Nu există.
- Nici Rachel Solando. l-am inventat. - De ce?
Trebuie să te auzim spunând-o.
După ce a încercat să se sinucidă prima oară...
Dolores mi-a spus...
Că avea o insectă care trăia în creierul ei.
O simtea...
păcănind în capul ei...
trăgând de fire de amuzament.
Mi-a spus asta.
Mi-a spus, dar n-am ascultat-o.
Am iubit-o atât de mult.
De ce i-ai inventat?
Că nu suport gândul că Dolores ne-a ucis copiii.
Iar eu...
Eu i-am ucis pentru că... n-am dus-o la un doctor.
Eu i-am omorât.
lată temerea mea, am mai avut o reusită,
acum 9 luni, după aceea boala a recidivat.
- Nu-mi amintesc asta. - Stiu.
Te resetezi, Andrew.
Ca o casetă care rulează iar si iar, într-o buclă continuă.
Sper că ce am făcut va fi de ajuns ca asta să nu se mai întâmple.
Dar trebuie să stiu că ai acceptat realitatea.
Ai venit după mine, doctore.
Ai încercat să mă ajuti, când nimeni altcineva n-a vrut.
Numele meu e Andrew Laeddis.
Si mi-am ucis sotia în primăvara lui '52.
- Cum te simti în dimineata asta? - Bine. Tu?
Nu mă plâng.
- Deci care e următorul pas? - Spune-mi tu.
Trebuie să plec de pe insula asta, Chuck.
Înapoi, pe continent. Orice se întâmplă aici, e rău.
Nu-ti face griji, partenere, n-o să ne prindă.
Asa e, suntem prea destepti pentru ei.
Da, suntem, nu-i asa?
Stii, locul ăsta mă pune pe gânduri...
Cum asa, sefu'?
Ce-ar fi mai rău?
Să trăiesti ca un monstru
sau să mori ca un om bun?
Teddy?