Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Urban Legend Subtitrari-noi Team
- Doar o singură cutie? - E pentru biroul meu.
- Conţinutul e fragil. - Da, da...
Amice, ai grijă cu căştile.
Vei rămâne surd!
Un autograf?
- M-am gândit că... - Glumeşti?
Doamnă?
- Şerifule? - Soţul dvs e prin zonă?
Ashley?
Dragă?
Iubito, ce faci?
Pictez.
Ştiu, dar cred că mami vrea s-o ajuţi la despachetarea lucrurilor.
Ştiu.
De ce nu vii cu mine afară să cărăm cutiile şi după aceea îţi termini pictura?
Pentru că nu am vrut să ne mutăm. Eu n-ar trebui să car cutiile.
A trebuit să ne mutăm aici
şi toţi trebuie să dăm o mână de ajutor la mutarea cutiilor.
Nu, tu ai dorit să te muţi aici.
Nu, am fost nevoiţi să ne mutăm aici.
Povestea pe care o scriu are legătură cu acest loc.
Şi de ce nu puteai continua să scrii în vechea noastră casă?
Pentru că a trebuit să scriu manuale şcolare
ca să pot plăti pentru casă veche.
- Şi nu mai pot face asta. - De ce nu?
Pentru că nu mai pot.
Mi-e dor de fosta mea şcoală.
Vrei să ştii ceva? Şi şcoala de aici trebuie să fie grozavă.
Dar eu vreau să merg la fosta şcoală.
Ştiu.
Uite cum facem...
Îţi spun ceva.
Dacă nu îţi place aici, atunci când voi vinde cartea,
ne mutăm înapoi. Dar numai dacă nu-ţi place aici.
- Serios? - Serios.
Promiţi?
Îţi promit, dar şi tu trebuie să promiţi că vei încerca să-ţi placă acest loc.
Promit.
Bine, micuţa mea artistă, care este regula numărul unu?
Pictez doar în cameră.
- Şi unde nu ai voie? - În restul casei.
Bine. Acum, vino cu mine. Să cărăm nişte cutii.
Şeriful este aici.
- Deja? - Fii drăguţ de data asta.
- Dar eu sunt întotdeauna drăguţ. - Nu glumesc.
Am obosit să conduc cu viteza sub limita admisă
şi tot să fiu amendată. Fii drăguţ.
Bună ziua!
S-a întâmplat ceva?
Nu, domnule, e doar o vizită prietenoasă.
Apreciez asta. Numele meu este Ellison Oswalt.
Ştiu cine eşti.
- Deci nu eşti un fan? - Nu.
Ce pot să fac pentru tine?
Nu prea mult, sper, decât dacă te pot convinge
să duci cutiile înapoi în camion
şi să plecaţi cât mai curând posibil.
Nu, nu cred că vei reuşi.
Cred că am câteva exemplare din ultima mea carte în birou.
Dacă vrei una, îţi dau şi-un autograf.
Nu, mulţumesc, domnule.
Este vorba despre ceea ce scriu?
Este mai mult o chestiune de conţinut.
Nu daţi prea multă importanţă profesiei noastre.
Nu toată lumea din domeniul tău lucrează bine.
V-am citit cărţile, nici dvs nu lucraţi prea bine.
Da.
La "Kentucky Blood" a fost în regulă. Recunosc.
Destul de bine scrisă.
Dar la "Cold în the Morning", n-a fost tocmai în regulă.
- "Blood Diner"... - N-a fost vina mea.
Teoria ta greşită a lăsat un criminal în libertate.
Ai distrus vieţile acelor oameni.
Acest oraş n-are nevoie de aşa ceva.
Are nevoie să se vindece. Are nevoie să uite.
Şi cu siguranţă n-are nevoie de circul pe care îl aduceţi cu dvs.
Vorbim de o fată dispărută aici.
- Ea n-a dispărut, e moartă. - Haide, nu ai de unde să ştii asta.
Dacă fata e încă în viaţă, niciun miracol nu ne va ajuta s-o găsim.
Aşa că ar trebui să renunţăm?
Nu crezi că oraşul merită o explicaţie?
Ceva de genul...
Nu o să poţi explica niciodată ce s-a întâmplat.
Dar dacă totuşi eşti capabil de asta,
şi sunt şanse să fii, nu prea ne-ar păsa de răspuns.
Noi ne-am făcut treaba. Vei vedea că da.
Iar ce faci tu aici este doar o altă pierdere de timp,
ca şi în ultimele două cărţi ale tale.
Să scriu despre crime adevărate m-a învăţat ceva, şi anume
că ori de câte ori un ofiţer de poliţie îmi spune că-mi pierd timpul
înseamnă că el crede că şi-l iroseşte pe al lui.
Inteligent. Scrie despre asta.
Ei bine, forţez un pic notă
şi voi presupune că departamentul tău nu este disponibil pentru mine?
Cine ar fi zis, câteodată înţelegi perfect lucrurile.
Şi...
Consider că mutarea aceasta este de un foarte prost gust.
Despre ce a fost vorba?
Chestiile obişnuite. Voia un autograf
dar şi-a lăsat exemplarul acasă şi v-a reveni mai târziu.
Atât de rău?
De ce a arătat cu degetul spre casă?
Ellison, nu ne-am mutat iar într-un loc care se afla la două case de scena crimei?
- Tracy... - Nu, nu spune nimic.
Dacă aşa e, nu vreau să ştiu.
- Nu ne-am mutat. - Promiţi?
Promit.
Ţine aici, fă-te util.
Bucătărie.
O să fie bine aici. Vei vedea.
La naiba!
Cred că glumeşti.
Distracţie în familie, 2011.
Grătar, 1979.
E cu macaroane şi pesmet.
Poftă bună, copii, nu ştiu când veţi mai mânca aşa bine.
- De ce nu? - Ştii de ce.
- Eu nu ştiu. - N-am vândut încă fosta casa.
După vânzare, vom avea bani pentru mai multe lucruri.
Vindeţi-o mai repede. Scădeţi preţul, dacă e nevoie.
Am redus deja la maxim posibil fără a pierde bani.
Piaţa este groaznică.
Atâta timp cât n-avem extra plăti de făcut vom fi în regulă.
Iar când o să-mi vând cartea chiar vom sta relaxaţi.
- Povestea este bună de data asta? - Da, bineînţeles că e bună.
- Vrei să-mi spui despre ce e vorba? - Trevor!
Ce? Sunt destul de mare să ştiu despre aceste lucruri.
Nu, nu eşti. Nici măcar eu nu sunt destul de mare să ştiu asta.
Tatăl vostru scrie despre lucruri îngrozitoare şi nici nu vreau să ştiu.
- Sună de parcă n-ar trebui s-o fac? - Nu am vrut să sune aşa.
Dar asta e ceea ce ai spus.
Păi, oricum am auzit la şcoală.
Copiii mă urăsc din nou şi vorbesc nonstop despre ceea ce s-a întâmplat.
- Nimeni nu te urăşte. - Ar trebui să auzi şi tu.
- Ai auzit asta? - Da, am auzit.
Să te asiguri măcar că biroul tău rămâne închis.
Una înseamnă să auzi despre asta şi alta este să vezi.
Nu-l vreau pe acolo, are doar doisprezece ani.
- Mamă, ştie câţi ani am. - Hei, opreşte-te!
Care este prima regulă?
Nu intraţi niciodată în biroul tatălui.
Şi regula ta care e?
- Încuie întotdeauna acel birou. - Aşa e.
Şi nu vreau să mai aud de la nimeni de ce suntem aici. De la nimeni.
Aşa e.
Te-ai spălat pe dinţi?
Nu încă.
- Nu vii în pat? - Nu, m-am gândit
să-mi aranjez puţin biroul.
- Cât timp va dura? - O oră sau două.
Nu, vreau să spun...
Cât de mult vom sta aici, de data asta?
Dumnezeule, nu ştiu. Poate fi destul de lungă şederea.
Era mult mai bine atunci când te bâzâi pe ficţiune.
- Nimănui nu-i plăcea ficţiunea mea. - Poate ar trebui să încerci din nou.
Tracy, nu pot să fac asta fără tine.
Iartă-mă.
Sunt alături de tine.
Vreau doar să te văd bucurându-te din nou de munca ta.
Când eşti mulţumit,
toţi suntem fericiţi.
Am nevoie doar de un alt succes. Atâta tot.
Încă unul şi atât.
Este...
Ce?
Ştii că te susţin în asta.
Ştiu, dar nu asta voiai să spui. Ce voiai să spui?
"Kentucky Blood" a fost acum 10 de ani.
Şi?
Şi dacă asta a însemnat acele 15 minute de faimă?
Bine, şi dacă au fost?
Dacă au fost, nu îţi poţi petrece restul vieţii în căutarea lor.
Dacă pierzi acest timp fără să fi alături de copii, nu îl vei mai recupera.
Dar am nevoie de încă o şansă. Asta e tot ce vreau.
- Am un presentiment bun. - Bine.
Nu ştiu dacă mai pot face asta din nou.
- Nu va mai trebui. - Nu asta am vrut să spun.
Dacă se întâmplă ca data trecută,
voi merge cu Trevor şi Ashley la casa surorii mele.
- Este corect aşa? - Este.
Dar nu va ieşi prost.
Nu va ieşi.
Atunci fă totul cum trebuie.
UNDE EŞTI?
Cutia cu filmuleţele. Cum a ajuns acolo?
Ce dracu, să facem asta.
Cine a făcut filmul?
UNDE ESTE STEPHANIE?
De ce l-ai filmat?
Tati, nu găsesc baia.
Vino aici, scumpo.
Mulţumesc, tati.
Uită-te la toate aceste picturi noi.
Eşti din ce în ce mai bună.
Mulţumesc.
Poate într-o zi o să pictez ceva şi mai frumos
şi voi deveni celebra ca tine.
Sigur aşa va fi, prinţesă.
Bun, acum hai la somn.
Bine.
- Tati? - Da.
De data asta vei scrie o carte foarte bună astfel încât să putem merge acasă?
Voi scrie cea mai bună carte pe care a citit-o cineva vreodată.
Centrală.
Cu poliţia din King County, vă rog.
Este o urgenţă?
Da, este.
Poliţia din King County. Cu ce vă putem ajuta?
Alo?
Bine.
Te-ai întors şi ai lăsat cutia.
De ce?
Petrecerea de la piscina, 1966
La naiba, Ashley.
Ashley?
Trevor?
Hei, hei, hei. Trezeşte-te!
Hei, hei, hei. Trezeşte-te! Trezeşte-te!
Haide!
Doamne! E bine?
Deschide uşa! Îl scot afară!
Hei, hei, hei. Trezeşte-te!
Hei, hei, hei, hei. Haide, trezeşte-te!
Trezeşte-te...! Trevor, trezeşte-te!
Hei, hei, uită-te la stele. Trevor? Trevor?
- De ce suntem afară? - E în regulă, dragule.
Ai avut un coşmar. O teroare nocturnă.
Hai înapoi la somn.
Am crezut că s-au terminat.
E doar stresul mutării. L-am găsit într-una din acele cutii.
Iubitule.
Va fi bine în câteva ore.
Tracy...
Ce? Care este problema?
Vreau să-ţi spun ceva.
Bine.
Îmi pare foarte rău.
Nu e vina ta.
Haide, e frig, Să mergem înăuntru.
Am fost într-o cutie?
- Ai fost într-o cutie. - Nu-mi amintesc nimic din asta.
E cel mai ciudat loc în care te-am găsit.
Te rog să nu vorbim despre uscător.
Vorbim despre momentul când l-ai găsit pe Trevor făcând pipi în uscător?
Dumnezeule, mamă, nu!
Îmi pare rău, dragule, am crezut că despre asta vorbeaţi.
Trevor a încercat să facă pipi în uscător din nou?
- Mama? - Ashley, dragă, nu.
- Fratele tău a avut un coşmar. - E ca un vis urât?
- Ceva de genul. - Cred că am avut şi eu unul.
Nu, dragă. Spaimele din noapte sunt ceva mai diferite decât un vis urât.
Am ştii dacă ai fi avut unul. Nu mai face aşa.
Sunt chiar aici.
Deci, Ashley eşti emoţionată pentru prima zi la noua şcoală?
- Dar tu? - Cred că da.
E minunat să vă văd pe amândoi entuziasmaţi de aventura noastră.
- Opriţi-vă. - Hei, voi doi, terminaţi odată.
Comportaţi-vă mai matur.
Îi duci tu?
Da, mai trebuie să fac câteva lucruri prin zonă.
Cred că voi da o tură prin cartier cât timp lucrezi tu.
Copiii, haideţi, veţi întârzia.
Haide, aţi auzit-o pe mama voastră. Luaţi ceva şi mergeţi.
- Ţi-am lăsat cafea proaspătă în filtru. - Mulţumesc.
Să ai dimineaţa plăcută în compania victimelor.
- Mulţumesc, dragă. - Trevor, unde-ţi e carneţelul?
Ar trebui să fie în ghiozdan.
La naiba.
Cum să editezi un film pe banda de 8mm
Filmul pe banda de 8mm a fost creat în 1966 de către Eastman Kodak...
Instrucţiuni baza în editare.
Trevor, nu îmi întoarce spatele când vorbesc cu tine.
Trevor!
Ţi-am zis şi îţi voi repeta: Nu m-am gândit...
Asta e problema ta, tu nu gândeşti.
Vrei să fi tratat ca un adult dar nu te comporţi ca atare.
Tu şi tata n-aţi gândit destul. Dacă o făceaţi nu eram aici.
- Nu ştii ce vorbeşti! - Ştiu mai multe decât tine.
Du-te în camera ta! Nu vreau să te mai văd până la cină!
- Hei, ce s-a întâmplat? - Mama exagerează.
- Fiul tău e un nesăbuit. - Ce ai făcut?
- Deci eşti de partea ei? - Încetează! Ce-ai făcut?
Am făcut un desen.
A desenat pe whitebord-ul clasei cu un marker permanent.
- Spune-i ce ai desenat. - Am desenat un copac.
Cu 4 persoane spânzurate de ramurile lui.
Du-te în camera ta, Trevor. Trebuie să vorbesc cu tatăl tău.
E prima lui zi la şcoală, Ellison,
Şi a auzit deja detaliile morbide ale cărţii tale.
- Ce-a auzit? - Exact ceea ce a desenat.
Cartea ta e despre o familie care a fost spânzurata?
- Dumnezeule, Ellison! - Asta e tot ce a auzit?
Nu e de ajuns?
Îmi pare rău că a descoperit aşa, chiar îmi pare rău.
- Dar aşa e. Tot se întâmpla să audă. - Serios? Acesta este răspunsul tău?
- Crezi că actul lui e justificat? - Nu, nu este justificat!
Nimic din ceea ce s-a întâmplat cu acei oameni este justificat.
Dar lucruri rele se întâmpla unor oameni buni.
Şi trebuie ca povestea lor să fie spusă, merita măcar asta.
- Eşti chiar un altruist. - Haide...
- Vii la pat? - Spune-le noapte bună şi pentru mine.
- Continui lucrul? - Da.
Bine. Ţine, te rog, usa închisă.
Informaţii despre copii... ST. LOUIS.
Ora de culcare, 1998.
Bine, 1998.
Familie ucisă, ST. LOUIS, 1998.
Asasinatul familiei Miller, 1998
Azi apar noi detalii despre asasinatul şocant
al unei familii locale descoperit în această săptămână.
Poliţia a dat publicităţii această fotografie a lui Christopher Miller,
fiul dispărut în vârstă de 13 ani al lui William şi Penny Miller.
Cei doi, împreună cu fiul lor cel mic,
au fost găsiţi înjunghiaţi în interiorul casei.
Poliţia solicita acum orice informaţie aveţi
care ar putea duce la găsirea lui Christopher
sau asupra oricărui suspect
implicat în acest asasinat multiplu
şi în răpirea unui copil.
Ieşi afară!
"Distracţie în familie".
"Grătar".
"Oră de culcare."
- Sunt bine. - Aş prefera să mergeţi la spital,
pentru un control. Aveţi nevoie de nişte cusături.
- Dar nu vă pot obliga. - Şi nu o voi face.
Sângerarea s-a oprit, dar dacă reîncepe
sau vă simţiţi rău chemaţi imediat un medic.
- Mulţumesc. Apreciez asta. - În regulă.
Deci...
Să vedem această gaură.
Spuneţi că aţi auzit o lovitură
şi urme de paşi în pod imediat ce lumina s-a stins?
Da.
- Scară nu era coborâtă? - Nu. Nu era.
- E posibil să se închidă din interior? - Nu.
Cum ar ajunge un intrus acolo?
N-am zis că era cineva acolo. Am zis că sună ca şi cum ar fi un intrus.
- Dar am văzut un şarpe. - Şerpii n-au picioare.
Bănuiala mea e că aveţi veveriţe.
Nu exista niciun mod de a intra şi de a ieşi de acolo,
cu toată chestia asta cu lumina,
cred că s-au speriat de la zgomotul produs de până de curent.
Ştii cum sunt.
Nu, nu ştiu. Nu-s chiar un fan veveriţe.
Am ucis un scorpion când ne-am mutat aici...
Poate că ar trebui să sun după un exterminator.
Scorpioni au picioare, dar nu le-ai auzi că pe cele ale veveriţelor.
Vă mulţumesc, ofiţer. Foarte mult.
- Te mai pot ajuta cu ceva? - De fapt, cred că da.
Am lăsat la secţie exemplarul meu din "Kentucky Blood".
Ar însemna mult pentru mine dacă mi-aţi da un autograf.
Desigur, am nişte exemplare în birou.
Mulţumesc foarte mult, e minunat.
Seamănă cu biroul unui profiler FBI.
Harta, fotografii şi toate astea.
Ofiţer, aş aprecia dacă ai aştepta afară. Nu, nu, nu.
Nu, este un birou privat. Serios.
Ştiu, dle Oswalt. Ascultaţi...
Ştiu că ai...
Ştii că sunt păgâni în cărţile tale
în care spui lucruri frumoase despre toţi cei care te-au ajutat?
- Mulţumiri? - Da.
Da, şi pentru fiecare e un paragraf în care spui
"Nu am putut face asta fără fără eforturile depuse de cutare ofiţer.
- De la secţia locală de poliţie." - Aşa e.
Ei bine, eu... Ştii... Aş putea fi...
Ştii... acel cutare ofiţer de poliţie.
- Asta dacă n-ai deja unul. - Da, da.
- E ceva cu ce m-ai putea ajuta. - Serios?
Da, ar putea fi perfect. Ai un carneţel?
- Da. - Bun. Vrei un pix?
Da.
Am nevoie de adresa unde a avut loc o crimă.
1998, St Louis. O familie a fost înjunghiată.
Gâtul lor a fost tăiat. A fost un lucru oribil.
De asemenea, am nevoie de nişte detalii dintr-o altă crimă.
1979, o familie a fost arsă de vie,
în interiorul maşinii din garajul lor.
Ce oraş?
Nu ştiu. Tot ce am e anul şi metoda de execuţie a crimei.
Crezi că cele două cazuri au legătură?
Nu, eu doar îmi fac cercetările.
Bine.
Cu siguranţă o să fac rost de tot ce ai nevoie.
Va trebui să-l aştept pe şerif s-ajungă la birou, dar îţi voi aduce informaţiile.
Mulţumesc, "cutare" ofiţer.
- Îmi pare rău. - Pentru ce?
Eram supărată pe Trevor şi mi-am vărsat nervii pe tine.
Nu-mi cere scuze. Ştiu că mutarea asta a fost dificilă şi pentru tine.
Încerc. Chiar încerc.
Ştiu.
Am vrut doar să fii aici, cu mine. Asta e tot.
Am fost mereu cu tine.
Şi sunt cu tine şi acum.
În această seară îl avem alături de noi pe scriitorul Ellison Oswalt.
Noua sa carte se numeşte Kentucky Blood.
- Ellison, apreciem că ai venit. - Mulţumesc. E o plăcere.
Am citit această carte. E foarte bine scrisă.
Însă nu pot să nu mă întreb de ce petreci atât de mult timp
investigând asemenea monstruozităţi?
Pentru faimă şi bani?
Nu, glumesc.
Răspunsul sincer este că am fost mişcat de un sentiment de nedreptate.
Când mă gândesc la lucrurile oribile prin care au trecut aceşti oameni
mă simt cumva responsabil ca suspecţii n-au fost identificaţi sau prinşi...
Ştiam când am început acest caz,
că aş putea găsi unele lucruri pe care cineva le-a neglijat.
N-a fost doar un gând, ci chiar ai găsit
informaţii pe care poliţiştii le-au neglijat.
În primul rând, voi spune că există poliţişti foarte buni acolo,
şi nu doresc în niciun fel să le subestimez munca.
Dar, dacă în poliţie ceva merge rău, înseamnă să ruinezi viaţa cuiva.
O carte bună despre crimă poate repara lucrurile.
În final, ce e mai bine?
Să vezi că s-a făcut dreptate sau să vezi că romanul tău,
Kentucky Blood are cele mai bune vânzări în topul din N.Y.Times?
Dreptatea.
Fără îndoială.
Mai degrabă mi-aş tăia mâinile
decât să scriu o carte pentru faimă sau bani.
- Îi faci lui tati cafeaua? - Da.
Te pot ajuta? Vreau să i-o duc eu.
Sigur, dragă. Dar trebuie s-o facem ca la carte.
E foarte exigent cu cafea lui.
Am adus cafeaua, tată.
Mulţumesc, dragă.
Da, alo?
Bună ziua, domnule Oswalt.
Salut, "cutare" ofiţer.
Scuze că v-am apelat atât de târziu,
dar nu am putut suna de la birou. Ştiţi, şeriful...
Da, înţeleg.
Dar am reuşit să obţin informaţiile pe care mi le-ai cerut.
E vorba de o anumită familie Martinez din Sacramento, California,
care a murit în 1979, în garaj. Maşina lor a fost incendiată.
Fiul lor cel mic, în vârstă de 9 ani, nu a fost găsit niciodată.
Ai adresa?
Da. 8224, Billington, Sacramento.
Şi despre St Louis?
Adresa casei unde a avut loc asasinatul familiei Miller este
2976, Peamont Way, St Louis.
Excelent. 29...
Stai, ai spus 2976, ar putea fi şi 29-76?
Da, de ce? Înseamnă ceva pentru tine?
Nu, nu înseamnă. Mulţumesc, ofiţer.
Înainte ca familia Stevenson să se mute aici,
aici a avut loc asasinatul familiei Miller.
Sfinte Sisoe.
Ashley?
Trevor?
Dumnezeule, e bine?
L-am găsit afară.
Trebuie să blocăm cumva uşile. E mai rău decât înainte.
Sun doctorul dimineaţa la prima oră.
Rămâi cu el. Am lăsat ceva afară.
Bun câine.
Câine bun.
Nu vreau să te rănesc.
Vreau doar să-mi iau băţul.
Dacă mă ataci, o să te alegi cu o durere de cap.
Bine. Păstrează-l tu.
- Eşti bine? - Da, sunt bine. Haide.
Trevor este deja destul de mare să mai aibă aceste stări.
Am crezut că au dispărut până acum.
- Ai dreptate, e bine. - Opreşte-te puţin!
Să mă opresc?
Renunţă la carte.
Putem să împachetăm, părăsim oraşul fără să ne uităm înapoi.
Din cauza acestor stări?
Nu, e mai mult decât atât. N-a fost niciodată atât de rău.
- Tu n-ai fost niciodată aşa. - Ce vrei să spui?
Suntem aici de o săptămână, şi tu eşti deja dat peste cap.
N-ai băut niciodată atât de mult whisky.
Acum, vrei să spui că-s un beţiv?
- Nu, spun că îmi ascunzi ceva. - Tracy, încetează!
Ceva care te macină, şi orice ar fi
pare să-l afecteze şi pe Trevor. Ceva este diferit de data asta.
Da, ceva s-a schimbat. Vrei să ştii ce e? Cât suporţi?
Vreau să ştiu de ce te-ai schimbat?
M-am schimbat pentru că e ceva mult mai important în povestea asta.
Îţi aminteşti când am scris "Kentuchy Blood"?
Îţi aminteşti? E cu mult mai important acum!
Vorbesc despre o anchetă cu un potenţial important.
Vorbesc despre un mega succes. Asta poate fi mai mult decât o carte.
Un film, un talk-show, un premiu naţional.
Şi, desigur, mult mai mulţi bani... Putem trăi oriunde vrem.
- Nu-mi pasă. - Ba da, îţi pasă.
Tuturor ne pasă. Asta ar putea fi şansa mea, Tracy.
Tu ce vrei?
- Sunt doar îngrijorată pentru tine. - Nu fi.
Nu este nimic greşit nimic.
Şi atunci de ce te-ai albit la faţă ca o fantomă?
Pentru că am văzut un câine.
- Bine? - Un câine?
Un câine foarte mare. Imens.
N-am mai văzut unul asemănător...
- Ai scăpat de el? - Da, am scăpat.
Am nevoie doar de un pic mai mult timp, bine?
Promit că o să merite efortul.
Fiecare minut pe care-l petrecem aici,
înseamnă un minut mai aproape de finalul fericit pe care l-am visat mereu.
Suntem aproape acolo.
Bine?
Ofiţer.
Dle Oswalt, asta a ajuns în această dimineaţă.
Ţi-am adus o copie de la dosar pentru tine.
- Serios? - Da.
- Mulţumesc. - Nicio problema.
Crezi că pot intră un moment?
- Da, desigur. - Mulţumesc.
Uite, eu... Ştiu ce trebuie să gândeşti despre mine.
Un ofiţer, într-un mic orăşel...
care începe o investigaţie alături de un scriitor faimos.
- Nu sunt un localnic aiurit. - Deci tu eşti... Ştii...
Am diplomă în criminologie. Am urmat cursuri în ştiinţa medico-legală.
Ştiu să observ când crimele au legătură între ele, domnule Oswalt.
- Uite... - Ascultă, ai pierdut ceva, am înţeles.
Dar, dacă vrei să te mai ajut
hai să o facem corect. Trebuie să ştiu. Doar un pic.
Vrei să ajuţi cu adevărat?
Locuiesc aici, domnule Oswalt.
Ce s-a întâmplat aici, s-a întâmplat cu noi toţi.
Bine. Vino aici.
Cine-i ăla?
Nu ştiu.
Asta e ceea ce sper să aflu.
Crezi că-s crime în serie?
Poate. Par mai mult crime ritualizate decât crime în serie.
Sunt despărţite. Şi că spaţiu, dar mai mult ca timp.
Prima pe care am găsit-o e din anii '60.
- 1960? - Da.
- Căutam un tip din anii '70? - Sau din '60.
- Da, nu ştiu... - Aruncă o privire asupra metodologiei.
Rapoartele toxicologice, în unele cazuri,
arata că ucigaşul şi-a drogat victimele.
Cu ce?
Nu ştiu sigur.
Dar prin drogarea victimelor, criminalul nu trebuie să le domine.
Schema aceasta prezintă tot,
în Sacramento familia a fost incendiata,
în St Louis înjunghiata,
iar prima familie a fost înecată.
Înec? N-ai zis niciodată despre înec.
Singura conexiune semnificativă între crime este asta:
în fiecare dintre cazuri criminalul a ucis întreaga familie mai puţin unul.
Copilul, pe care l-a luat cu el.
Asta şi...
Acest simbol apare în majoritatea scenelor unde s-au petrecut crimele.
Pare ceva ocult.
Uite...
Poate ar trebui să suni la universitate.
E un profesor acolo, Jonas.
E specializat în ocultism.
Poliţia îi solicită deseori ajutorul în cazurile mai ciudate.
Cred că ăsta e unul dintre acele cazuri.
Unde crezi că a avut loc înecul?
Asta trebuie să descoperi tu.
Bine.
- Profesorul Jonas? - Da.
Mulţumesc pentru promptitudine. Apreciez asta.
Desigur, sunt un mare fan.
- Sunt flatat. - Mulţumesc.
Când am văzut fotografiile pe care mi le-ai trimis,
am ştiut exact ce fel de cazuri cercetezi.
Cum v-aţi dat seama?
Simbolul pe care mi l-ai trimis, nu este o pentagramă.
Nu e un graffity pe care să-l deseneze pe pereţi adolescenţii din ziua de azi
cu sânge de capră ca să-i enerveze pe bunii creştini.
E ceva mult mai obscur.
Ştiu că cel din hol...
este de la sfârşitul anilor '90, în St Louis.
Celălalt, de pe capota maşinii.
este din Sacramento, cu aproximativ 30 de ani în urmă...
Vorbiţi-mi despre cel din Sacramento.
E un simbol asociat cu o entitate păgână.
O entitate? Ce fel de entitate?
Una foarte obscură datând din timpuri babiloniene,
numită Bagul, devoratorul de copii.
Aţi spus "devoratorul"?
Da, de copii.
Mulţumesc, Jessica.
Crima pe care o investighezi,
are ca necunoscută un copil dispărut, aşa-i?
Da, da.
E adevărat.
Bagul devorează copii.
Fragmente din istorisire care au supravieţuit timpului
gravitează în jurul copiilor care au supravieţuit.
Fiecare poveste implica un mod diferit al acţiunilor lui
de a îndepărta aceşti copii de lumea fizică
şi să-i ţină captivi în lumea lui,
consumându-le sufletele în timp.
Orice cult al acestei entităţi
include jertfă de sânge
sau devorarea copilului.
Spuneţi că cel care a desenat acest simbol e un devorator de copii?
Asta s-ar potrivi poveştii.
De fiecare dată când acest simbol a apărut,
oricare dintre crime n-a fost legată sub nicio formă de asta.
Aşadar, poate fi privită mai mult ca o iniţiere în cult
decât pusă pe seama acţiunilor vreunui bărbat.
Mai este ceva, aşa-i?
Aşa cred. Da.
Spune-mi tot ce poţi.
Mulţumesc c-ai venit, ofiţer.
Da, nu e nicio problema.
Deci, suntem prieteni, nu?
Cred că da.
- Pot să am încredere în tine, nu? - Da, desigur.
Dacă te întreb ceva, îmi răspunzi sincer, bine?
Bine.
Era ceva... ciudat la familia Stevenson?
Nicio reclamaţie de la ei...
Ciudată...?
Nu din câte ştiu eu.
Investigatorii au observat ceva ciudat sau inexplicabil în casă?
Ceva?
Nu.
Dle Oswalt, e ceva ce vreţi să-mi spuneţi?
Bine, în mod clar ceva s-a întâmplat
şi doriţi să vorbiţi cu cineva despre asta, nu?
Da.
Bun. Soţia dvs ştie despre asta?
Aşteptaţi...
Ştie cui i-a aparţinut această casă?
Amice.
Asta e o conversaţie la care n-aş vrea să fiu martor.
Nici eu.
Scuze, aşa că... Deci, ce?
Ai văzut ceva ciudat s-au ai auzit ceva înfricoşător în casă?
Da. Aşa ceva.
Ce, mai exact?
Păi...
Nu cred nimic...
ştii... din aceste lucruri.
Prin "lucruri" spui ceva supranatural, paranormal, metafizic?
- Acest gen de lucruri? - Da.
Sigur, bineînţeles că nu crezi.
Nu te-ai fi mutat niciodată într-o casă care era scena crimei dacă ai fi crezut.
Dar, iată-ne, avem această conversaţie.
Dar nu aţi avut...
ştii... nicio reclamaţie de la familia Stevenson, corect?
Nu, în scurtul timp cât familia Stevenson a locuit aici,
niciodată nu a sunat la poliţie, şi nimeni nu a sunat la poliţie pentru ei
şi nimic bizar n-a fost raportat.
Vrei să ştii ce cred eu?
Da.
Cred că te-ai mutat în casa victimelor ucise
şi imediat ai început să faci legăturile.
Şi mai cred că ai început să descoperi lucrurile care s-au întâmplat în acest caz
şi ai înţeles grozăvia care le-a fost pregătită.
Asta-i drept.
Şi mai ştiu că, de fiecare dată când am venit la tine acasă,
ai o sticlă de whisky în biroul tău care cred că...
Nu, nu, nu.
Dl Oswalt, ascultaţi-mă. Nu spun că aveţi probleme cu alcoolul.
Şi nu cred că faceţi toate astea...
- Nu! - ... pentru a atrage atenţia.
Nu cred asta. Ceea ce cred eu e că
sunteţi foarte stresat
şi că mintea dvs încearcă să proceseze totul dintr-o dată.
Deci tu nu crezi aceste chestii legate de altă lume, nu?
Glumeşti? Eu cred în toate astea.
N-aş dormi o singură noapte aici. Eşti nebun?
Patru oameni au fost spânzuraţi de ramurile copacului din grădina din spate
şi numai Dumnezeu ştie unde e fetiţa aceea.
Bine.
Îmi pare rău.
Ştiţi ce? Ar trebui să încercaţi să aflaţi mai multe, domnule Oswalt.
Încercaţi să vă puneţi ordine în gânduri.
Sincer?
Aseară am avut senzaţia că mai e cineva în casă.
Şi m-am trezit pe canapea ţinând în mână o bâtă de baseball.
Dacă aş avea şi eu aceeaşi senzaţie în casa mea, noaptea,
aş fi şi eu îngrozit de frică.
Dar ascultaţi-mă, domnule Oswalt...
Dacă mai dormiţi în această casă o să aveţi probleme grave cu capul.
Ellison!
- Ellison! - Ce e?
Fata ta a crezut că nu e suficient spaţiu în camera ei pentru a picta.
- Ashley! - Nu a fost asta.
Despre ce am vorbit? Ţi-am dat o singură regulă.
A fost chiar atât de greu s-o respecţi?
Care era regulă, Ashley?
Să pictez doar în camera mea.
Şi ce te-a făcut să crezi că poţi picta şi aici?
Am vrut să pictez portretul ei
dar ea nu a vrut acolo pentru că era camera fratelui ei.
Poftim?
- Despre cine vorbeşti? - De Stephanie.
- Cine este Stephanie? - A locuit aici.
Este cea despre care tata scrie cartea.
Ashley, du-te în camera ta şi închide uşa.
La ce naiba te-ai gândit?
Ai crezut că nu voi afla?
Desigur că ştiam că vei afla, în cele din urmă, bine?
Dar nu da vina pe mine că nu ţi-am spus. Tu n-ai dorit niciodată să ştii.
Nu da vina pe mine.
Te-am întrebat dacă locuim în acea casă şi ai spus nu.
Ai întrebat dacă locuim la două case de locul crimei.
- Nu, să nu îndrăzneşti. - Şi eu am spus nu.
- N-ar fi trebuit să venim aici. - Nimeni nu a murit aici, bine?
Nu dormi într-un loc unde cineva a fost ucis.
Sau unde cineva a trebuit să şteargă sângele de pe pereţi.
Vrei să spui că nu s-a întâmplat aici?
Nu.
S-a întâmplat în curtea din spate.
Asta e atât de... Crezi că e vreo diferenţă?
- Da, este. - Nu, nu Ellison.
Ai făcut o mulţime de ciudăţenii în trecut
dar asta e cireaşa de pe tort.
Doamne, de ce ne-am mutat aici?
- Din cauza banilor, ştii asta. - Nu este o scuză.
Acest loc a apărut pe piaţă, a fost un chilipir.
Mă întreb de ce?
Ce a desenat Trevor săptămâna trecută, s-a întâmplat aici?
Da.
Proprietarii anteriori ai acestei case
au fost spânzuraţi de crengile unui copac în curtea noastră din spate?
- Da. - E o nebunie, Ellison.
Şi ai lăsat-o pe fetiţa noastră să se joace acolo în spate?
De ce nu ar fi trebuit?
Fiul nostru are coşmaruri noaptea
şi desenează detalii ale crimei la şcoală.
Fiica noastră a desenat pe perete o fată moartă.
- E dispărută. - Ce?
Tehnic vorbind, e dispărută.
Nu-mi pasă de aspectele tehnice.
Poţi înţelege ce ai făcut de data asta?
Ce ai riscat cu copiii tăi, cu mariajul tău?
Da, înţeleg!
Nu este nimic care să nu faci pentru nenorocita ta carte.
Se pare că nu.
- Cred că toate astea contează pentru tine. - Ce anume?
- Să-ţi expui familia acestui risc. - Ce fel de risc? La mai multe desene?
N-o face! Fiica ta...
Fiica mea are un tată care o iubeşte, care este întotdeauna prezent,
care o încurajează să fie ea însăşi.
Cel mai rău lucru care i s-a întâmplat a fost că s-a mutat într-o casă
în care o familie a fost ucisă, iar ea a descoperit asta,
a simţit milă pentru acea fetiţă, astfel încât i-a pictat un portret.
Asta e ceea ce face ea. Asta e ceea ce face mereu.
- Deci, asta e tot? - Ce mai vrei de la mine?
Ce zici de o casă unde să ne simţim în siguranţă, Ellison?
Ce zici de nişte vecini care nu ne urăsc
sau de un oraş în care lumea să nu se uite ciudat la noi?
Ce zici de o viaţă în care să nu fie nevoie să ne implicăm copiii
să deseneze şi să picteze detalii sadice ale unei tragedii teribile
sau să nu trebuiască să lupte cu anxietatea
şi să nu mai facă lucruri ciudate noaptea?
Ce zici de asta? Ar fi bine?
Pot să dau toate astea.
Imediat ce termin cartea.
- Această carte nu este pentru noi. - Ba da, este.
- E pentru tine. - Tracy, nu spune asta.
- Nu-i adevărat. - E adevărat.
Există mult mai multe feluri de a susţine această familie.
Făcând ce?
Predând la clasă? Publicând texte jurnalistice?
Tu nu vrei să înţelegi că scrisul este ceea ce dă sens vieţii mele?
Aceste cărţi sunt moştenirea mea.
Întotdeauna te-am susţinut în a face ceea ce iubeşti să faci, Ellison.
Dar scrisul nu este sensul vieţii tale.
Tu şi cu mine, aici, această căsătorie. Acesta este sensul vieţii tale.
Singura moştenire sunt copiii tăi, Ashley şi Trevor.
Copiii tăi sunt moştenirea ta.
I-am făcut lui tati probleme?
Nu, dragă. Tati singur îşi creează probleme.
Îmi cer scuze c-am pictat pe perete.
Ştiu.
Acum să ai o noapte bună de somn.
Vrei să îţi întemeiezi o familie?
Nu ştiu, dacă m-ai fi întrebat acest lucru cu un an în urma
ţi-aş fi răspuns: "Nu, niciodată. Carieră pe primul loc.
Dar ştii cum este. Cunoşti pe cineva, mai îmbătrâneşti...
Dintr-o dată cariera nu mai contează atât de mult, vrei copii.
Începi să vezi altă lume cu copii şi spui, "vreau şi eu".
Şi apoi zici: "Începe să semene cu mine."
Hai în pat.
Rahat.
- Ce naiba faci? - Trebuie să plecăm de aici.
Ce? Ce s-a întâmplat?
Ai avut dreptate.
Am făcut o greşeală. Nu trebuia să ne mutăm aici.
Trebuie să mergem acum.
Mă sperii, E.
Ia copii, pregăteşte maşina.
Trebuie să plecăm.
Du-te!
- Dragă, încetineşte. - Vreau doar s-ajung pe autostradă.
Vreau să mă îndepărtez cât mai repede de oraşul ăsta, bine?
Bine.
- Unde mergem, tati? - Mergem acasă, dragă.
La casa noastră, aşa cum a promis?
Da, acasă, aşa cum am promis.
Şi lucrurile noastre?
Vom suna dimineaţă după ele, bine?
E în regulă.
- Bună seara, Oswalts. - Şerifule.
Permisul şi actele maşinii.
Dumnezeule.
Conduci cam repede pentru această oră din noapte, nu crezi?
E ceva ce ar trebui să ştiu?
Încerc doar să-ţi urmez sfatul. Asta e tot.
Despre ce sfat vorbim?
Să părăsesc oraşul fără să mă uit înapoi.
N-aţi fost agresaţi sau ceva de genul ăsta, nu?
Poftim?
Vreau să spun că nu vreau să citesc în cartea dvs
faptul că locuitorii oraşului v-au alungat aici.
Dacă aţi fost agresaţi, aş dori să ştiu.
Nu va mai fi nicio carte.
Nicio carte?
Nu, domnule.
Ei bine, atunci...
Nu văd niciun motiv care să mă împiedice să vă cer un autograf.
Încă o favoare?
La mai puţin de 90 kilometri pe oră până părăsiţi acest district?
Până când veţi fi problema altcuiva.
Da, dle.
Ai vorbit serios?
Despre carte? Da.
Promiţi?
Promit.
Să mergem acasă.
Mergeţi cu el în birou. Chiar acolo pe dreapta.
Elle, 10 de dolari ca Trevor va dormi toată noaptea.
Nu fac asemenea pariu.
Dle Oswalt, îmi pare rău c-am întârziat să vă contactez.
Exista atât de puţine documente despre Bagul
încât nimeni nu s-a deranjat să scaneze acest material.
La ce mă uit?
Vă uitaţi la o gravură din Evul Mediu
şi la nişte fragmente de fresce deteriorate.
N-au fost salvate prea multe. Restul a fost distrus.
- De ce? - Din superstiţie.
Primii creştini credeau ca Bagul a trăit în imagini,
care erau de fapt portaluri către lumea lui.
- Portaluri? - Da.
Biserica credea că cine vedea acele imagini
făceau lucruri îngrozitoare.
În unele cazuri, se putea chiar răpi persoana care vedea imaginile.
Copiii expuşi la imagini sunt în mod special cei mai vulnerabili
la posesiunile sau răpirile lui Bagul.
Şi dacă le distrug?
Scuze, n-am înţeles.
Dacă distrugi imaginile dându-le foc, ce s-ar întâmpla?
Adică literal sau în poveşti?
În poveşti. Dacă imaginile au fost distruse,
atunci portalul ar fi închis,
iar Bagul n-ar mai avea acces în această lume, nu?
Dle Oswalt, ce fel de carte scrieţi, mai exact?
Nu ştiu. Nici măcar nu mai ştiu dacă va mai există vreo carte.
- Dar, vă mulţumesc pentru timpul acordat. - Oricând.
Ştii cât e ceasul?
Da, ştiu, îmi pare rău, dar am încercat să vă sun toată ziua.
- Care-i problema? - Problema este că v-aţi mutat.
Şi cum e asta o problemă?
Am încercat să pun în ordine toate datele pe care mi le-aţi dat
punând dosarele în ordine, am văzut legătura.
- Şi care e? - Datele, adresele.
Fiecare familie pe care m-aţi pus s-o caut a trăit
în aceeaşi casă unde crimele anterioare au avut loc.
Fiecare familie? Toate cele cinci?
Da, şi atunci dacă le aşezi în ordine cronologică,
poţi vedea că există un şir care leagă o crimă de cealaltă.
Bun, ştim că familia Stevenson a trăit anterior
în aceeaşi casă, în St Louis, unde familia Miller a fost decapitată.
Dar, înainte ca familia Miller să fie ucisă,
aceasta a trăit în aceeaşi casă în Orange County
unde a avut loc masacrul familiei Delusio.
Ghici unde a locuit familia Delusio înainte de a se mută în Orange County?
În Sacramento, unde familia Martinez a fost arsă în garaj.
Exact, tiparul merge până-n 1966 în locul unde a avut loc înecul.
Ascultaţi, domnule Oswalt, sunteţi ultimul care v-aţi mutat în acea casă.
Dacă acest tip e încă acolo,
nu numai că aţi accelerat procesul,
dar sunteţi şi părtaş la el.
Mulţumesc, ofiţer.
Stephanie.
Copiii care sunt daţi dispăruţi.
Noapte bună, tati.
Îmi place că ai făcut ca filmele să ţină mai mult.
Sunt mai frumoase aşa.
Nu-ţi face griji, tată.
Te fac eu celebru din nou.
Traducerea: Urban Legend Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Best watched using Open Subtitles MKV Player