"Bună, Helen. Aproape că uitasem că lucrezi aici. "
Ştiu, aproape uitasem că lucrez aici.
Am stat noaptea să mă gândesc la paradă şi m-am gândit la ceva.
Ce e?
Vineri am luat sticlele de vodka. Era ziua mea.
Am dat o petrecere şi eram în întârziere. Le-am luat împrumut.
- Azi am adus altele. - N-am ce face cu ele
când n-am avut ce să le ofer directorilor care au venit vineri seara.
Puteaţi să le spuneţi că le-aţi terminat. E ceva credibil.
Meseria noastră e să spunem minciunici. Suntem relaţii cu publicul, nu-i aşa?
Tu n-ai făcut asta. Nu-i aşa, Paul?
Deci sunt concediată. Corect?
Bine, perfect.
Felicitări! Vroiaţi să mă expediaţi de secole şi acum aţi reuşit.
Te rog. Nu fă o scenă!
Bine, plec.
Îmi va lipsi atmosfera de aici cu tot testosteronul ăsta.
Mai bine să plec, înainte să-mi crească treaba!
E lesbiană!
Nu credeam că o să fie atât de uşor.
Mulţumesc.
Informăm stimaţii pasageri că, din cauza unei defecţiuni
trenul următor va sosi cu o întârziere mare. Vă sfătuim să găsiţi alte mijloace de transport.
E totul în regulă? Aveţi o lovitură urâtă.
Vor fi necesare puncte de sutură. Veniţi.
- Sunt cuvintele lu' Beatles. - Poftim?
Elastic Thrombosis au copiat cuvintele de la Beatles, nu?
- Habar n-am. - Sigur că ai.
Cuvintele lu' Beatles se cunosc de la naştere.
Sunt transmise fătului prin aceeaşi chestie cu lichidul amniotic.
Nu sunt fan.
Nimeni nu vorbeşte în metrou. Eu de obicei nu merg cu el.
La fel şi în lift. În spaţiile închise toată lumea e tăcută. Cum se face?
Poate ne gândim că stăm lângă psihapati şi beţivi.
Aşa că preferam să citim o carte.
Nu te iau drept un psihopat, vreau doar să-mi citesc cartea.
Îmi cer scuze.
Doar că am o bună dispoziţie, azi. Absolut intramplator, de aceea...
Mă scuzaţi.
Ne-am mai văzut altundeva? Nu, serios. Dvs. mă...
- Îmi păreţi cunoscută de undeva. - Nu cred.
Eraţi în ascensor. V-a căzut cercelul. Eu I-am ridicat.
- Da, e adevărat. Vă mulţumesc. - Vă imaginaţi.
- Dvs. lucraţi acolo? - Tocmai m-au concediat.
- E teribil. Îmi pare rău. - Nu face nimic. N-a fost din cauza dvs..
Vă sunt recunoscător pentru interes. Sunt mulţumit că sunteţi glumeaţă.
Vă mulţumesc că mi-aţi recuperat cercelul, dar vreau să citesc.
Cobor la următoarea. Vă spun asta, în cazul în care veţi face acelaşi lucru.
Dacă dvs. vă veţi ridica prima, vă veţi gândi că vă urmăresc, dar nu e aşa.
N- aş face asta niciodată. În fine...
Nu doream să vă supăr. Vă rog să mă scuzaţi.
Nu sunt un nebun. Scuzaţi.
Un moment. Îmi pare rău.
Sunt convinda că nu sunteţi un nebun, un psihopat sau ceva de genul ăsta.
Doar că nu sunt foarte bună la...
adică la... - La formularea frazelor?
- Oricum... - Eu sunt James.
Helen.
N- am înţeles de ce n-a mers prima oară, Gerry.
- Ai plecat în America. - Dar, acum sunt aici.
Nu te-am mai supravegheat 3 ani şi tu ţi-ai găsit altă.
Ştiu, aşa sunt eu. Impetuos prin natură.
Trăiesc cu o persoană. Trăiesc cu un bărbat.
Chiar aşa?
Am prieteni pe care îi consider fraţi şi care nu mi se confesează atât.
El ce ar zice, dacă ar şti că ieşi din metrou cu o persoană străină?
Mi-a făcut plăcere, dar vă reţin de la treabă.
A fo geamăn are şi laturile sale negative. Ştii ce ziceau Monty Python?
Ce? "Priveşte întotdeauna la latura pozitivă a vieţii"?
Nu. "Nimeni nu se aşteaptă la Inchiziţia Spaniolă".
Da! Da!
La naiba!
Ce e?
- Nu credeam că-ţi place Elton John. - Câteodată îmi place.
Nu trebuia să te întrerupi aşa.
O doamnă vine de trei zile, şi tu faci asta.
- Cine e ea? - Ea e Lydia.
A fost o zi proastă.
- O ceaşcă de ceai? - Cu plăcere.
Eşti un nenorocit! Un nenorocit!
Un nenorocit, înşelător bun de nimic!
Mă întorc pe neaşteptate şi te găsesc scufundat de tot
în Lady Godiva?
Eu te întreţine, în timp ce tu ar trebui să scrii primul roman.
De când?
Eşti îndrăgostit? Nu. Nu-mi spune, nu mă interesează.
Nu, spune-mi. Mă interesează.
Te întreb pentru că trebuie să ştiu până în ce punct sunt idioată.
Ascultă... Ascultă...
Eşti aici?
- Helen, tu eşti? - Nu, sunt amanta ta.
Miercurea şi joia. Nu-ţi aminteşti?
- Abia te-ai sculat? - Nu.
Astă noapte nu am dormit foarte bine.
Aşa că, atunci când ai plecat
mi-a venit... un mare somn.
De data asta am prins răceală din plin. Oricum...
Ce cauţi acasă la ora asta?
Dumnezeule! Ce ţi s-a întâmplat?
Depinde. Ce poveste vrei mai întâi?
- Poftim? - Deci...
M- au jefuit şi...
Ce faci?
Nu suport Elton John. Ştii asta.
Nu contează. Ce ţi s-a întâmplat? Ce-ai păţit la cap?
M- au jefuit şi concediat, dar nu în această ordine.
Nu a fost un jaf adevărat, doar o tentativă de jaf.
- De ce, ăla n-a... - Stai un pic.
Vino aici, stai jos. Eşti bine?
Eşti în stare de şoc, dragă. Ai suferit un mic şoc.
Calmează-te.
- Vrei un brandy? - E doar ora 4.
Da, scuze.
Gerry! Te simţi bine?
Cine eu? Minunat!
Spune-mi.
Nu pot să nu mă gândesc că dacă aş fi prins metroul ăla,
toate astea nu s-ar fi întâmplat niciodată. M-aş fi întors cu mult timp în urmă.
E mai bine să nu-ţi pui întrebări de genul ăsta.
Adică: "Dacă asta s-ar fi întâmplat"... sau "Dacă nu s-ar fi întâmplat"...
Acum a trecut. Vino.
Acum ieşim. O să-ţi fac capul să se învârtă cu bere...
şi apoi... Mahmureală. Mulţumesc.
Şi apoi mai vedem.
După ce cântăm toate cântecele lui Streisand
şi suntem daţi afară din bar...
Puneţi asta. O să-ţi fac o cunoştinţă carnală intimă
cu o friptură picantă acompaniata de o specialitate arabă,
pe care o vei vomita pe albul imaculat al D- lui şi d-nei Goebbels.
- Şi eu te voi ajuta. - Te iubesc, Gerry.
- Helen nu e aici. - Eşti prietena sa cea mai bună. E la tine.
Intră. Percheziţionează casă, dacă vrei. Nu e aici.
Ce ia-ai făcut? Nimic drăguţ dacă te-a părăsit.
Ascultă, îmi pare rău. Dacă apare, spune-i să mă sune.
Nu-ţi cer altceva.
Sunt prietena ei cea mai bună. Dacă apare, voi face ce vrea ea.
Nu se leagă. Tu nu suporţi Elton John.
Poftim?
De săptămâni îmi spui că nu ştii cum să te împarţi între Helen şi Lydia
şi că ai vrea să nu trebuiască să o faci. - Ştiu.
Că nu eşti făcut pentru infidelitate dar că n-o poţi termina cu Lydia.
- Ştiu. - Dacă-ţi aminteşti...
eu ţi-am spus că ceva independent de voinţa ta,
va pune capăt acestei situaţii. - Ştiu.
Ei bine, s-a întâmplat.
- Nu-i nimic de râs. - Cred că e destul de haios.
E de râs. E foarte de râs.
Uită-te la tine. Nu alergi frenetic pentru a o găsi.
- Am fost la Anna, nu e acolo. - Păi da!
Eşti magicianul de la Secţia Persoane Dispărute.
- Vrei părerea mea? - O să-mi placă?
Bineînţeles că nu. Se bazează pe realitate.
E de prost gust publicitar un nou restaurant.
E ceea ce se transmite din gură în gură. Oamenii vorbesc.
Oamenii ăştia care vorbesc de unde ştiu unde sunt?
Restaurantul e al tău, Clive. Vreau doar să functioneza.
Helen!
Bună, sunt James. Nătărăul de la metrou.
- Ah, da. Bună. - Pari răvăşită şi abandonată.
Curaj, vei găsi o altă slujbă.
Nu-i asta. Câteodată vorbitul ajuta.
Ajută şi faptul că oamenii îşi văd de treaba lor şi te lăsa singură.
- Scuze. - Când m-am întors acasă,
I- am găsit pe logodnicul meu... - În pat cu alta. Îmi pare rău.
- Ce idiot! - Lasă, n-aveai cum să ştii.
Nu, nu eu. Logodnicul tău. E un idiot.
- Scuze, nu trebuia să-mi permit. - Nu face nimic.
Dacă te face să te simţi mai bine, vezi individul de acolo?
Are un set de valize de crocodil personalizate
şi programul lui preferat e "Baywatch"!
Cum vezi, e întotdeauna cineva care e într-o situaţie mai rea decât tine.
- ÎI iubeşti? - Să iubesc pe unul care se uită la "Baywatch"?
Ai lovit în mijlocul stării tale emotive turbulenţe.
E pozitiv! Dacă vrei companie noi suntem acolo. De acord?
Îmi pare rău.
Două din cele mai mari beri pe care le aveţi şi un Jack Daniels cu gheaţă.
Pentru mine la fel.
Eşti în urmă. Încă o repriză.
15!
Nu risipim.
Gerry a venit să te caute. E ceea ce cred eu?
Depinde...
Te gândeşti că I-am găsit în pat cu Lydia şi am plecat?
Mai mult sau mai puţin.
Atunci da.
Scuze.
Dimineaţa ai fost senzaţională.
- Îmi pare rău, nu aud nimic. - Gerry? Gerry, mă auzi?
Celularele asta. Gata? Pe locuri... Start!
- Ciao, ne vedem. - Ciao.
- Ăla cine e? - Un prieten.
Haide să mergem acasă. Beată şi aiurită.
Am ajuns.
Încă un pas.
- Doriţi să vă duc eu? - Da, ar fi minunat. Mulţumesc.
Să ridice mâna cine a băut prea mult.
Nu sunt toantă, sunt doar imbecila.
Menlove Avenue nr. 9.
Cartofi prăjiţi, pui, un pic de orez.
- Uite avionul. - Nu. Mă doare stomacul!
Face parte din program, dar trebuie să schimbăm locul.
Nu i-am plăcut. S-a oferit să ne ducă pentru că era îngrijorat.
Dacă ar fi fost preocupat din cauza mea, n- aş fi aici acum să te bag în pat.
- Sunt în pat? - Da. O să rămâi aici o perioadă.
Stai liniştită, va fi bine.
Totul bine.
lată-ne aici.
Nu-i aşa că eşti o specie, încă neidentificată,
ciudată de idiot? Ai două mari probleme:
Unu... a fost atât de aproape.
Super-aproape.
S- o spunem mai pe şleau: aproape te-a prins.
Doi... Şi asta e mult mai preocupanta,
vorbeşti din nou singur în oglindă.
Semn rău de tot.
O gură. Mai mult, mai mult. Nu vomită aici.
Nu sunt joburi de P.R.
Îmi trebuie o slujbă oarecare.
Îţi trebuie o schimbare de imagine. Ăştia merg în spate,
şi în fata shimba aspectul.
- Ţie. - Frumuseţe!
Ce faci când nu serveşti hamburger de vacă nebună?
Deci. Mă scol la 7:30 dimineaţa.
Livrez sandwişuri până la 18. Apoi lucrez până la miezul nopţii.
Apoi, dacă mai am energie energia, îI fericesc pe prietenul meu.
Maioneză?
- Nu serios! - Ba da, e adevărat.
Aţi stat împreună 2 ani jumate
şi eşti aici de o săptămână şi arăţi ca o reclamă la suicid.
- De 9 zile, Anna. - De 9 zile. ÎI trimiţi la naiba?
Da! De ce n-a telefonat măcar să vadă dacă sunt bine?
Pentru a adminte că e un nenorocit?
"Sunt Gerry. Sunt un nenorocit. Întoarce-te acasă. Te iubesc. "
Prostii. Nu contează, oricum. Am terminat-o cu el.
- Ai terminat-o cu el? - Da.
- Total, definitiv terminat. - Nu-i adevărat.
- Ba da. - Nu.
Am terminat-o cu el. De ce zici nu? De unde ştii?
Sunt două lucruri:
Numeri zilele de când nu v-aţi văzut poate şi orele şi minutele.
Şi nu-i nevoie de reclame luminoase pentru a vedea că n-ai terminat-o cu cineva,
dacă îi citeşti horoscopul, în speranţa că poate sună.
- El ce e? - Un încornorat. Un berbec.
Berbec, berbec.
Bine. Îţi demonstrez cunoştinţele mele.
Marte, planeta ta dominantă, e ascendentă.
Vei fi incinerată în napalm şi Helen te va trimite la dracu'.
Asta e excelent!
Du-te tu. Nu, mă duc eu. Nu, tu. Nu sunt aici, sunt plecată.
Nu ştii nici unde, nici cu cine sunt. Mai ales cu cine sunt.
- Haide, du-te. - Nu deschid uşa aşa.
Haide, poate că nu e el.
Atunci, de ce te agiţi?
Du-te naiba. Du-te naiba.
Haide! Dacă nu bei băuturi calorice nu vei avea celulită.
Frumos părul. Serios, nu glumesc.
Nu mai face mişto de părul unei femei, de îmbrăcămintea ei şi de ciclul menstrual.
Poate nu ar fi trebuit să fi venit aici.
Îmi pare rău, nu mă comport cum trebuie.
În circumstanţe normale... Eşti cu adevărat drăguţ.
E misot. Prietena mea Anna te găseşte drăguţel.
Stai. Prietena ta Anna mă găseşte drăguţel?
Tocmai am aruncat 2 lire sterline şi 85.
2 şi 85 pe femeia greşită.
Câteodată în viaţa cineva trebuie sprijinit
şi îţi dai seama că asta trebuie să faci tu.
Nu ştim motivul. Dar în cazul tău e treaba mea.
Voi fi sincer. Faptul că eu te găsesc moderat de atrăgătoare
îmi face lucrurile mai plăcute. Intenţiile mele sunt oneste.
N- am nici o intenţie de a depăşi limita.
Preferi diamantele sau safirele? Scuze, nimic.
- Moderat de atrăgătoare? - Ştiam eu că mă asculţi.
Dacă ai da din drum fată tristă aş putea să te promovez.
Acum am stabilit regulile de bază. Ce faci în week-end?
- Poate că îmi tai venele! - Excelent!
La ce oră termini? Îţi plac bărcile?
- Ştii, n-o mai facem de două luni. - Nu fii absurdă.
Aproape două luni.
Aproape? Am devenit campioni la statistici?
Gerry, cum de a ajuns un pahar în coşul cu rufe?
- Unde era? - În coşul cu rufe.
Nu ştiu. Întreabă-mă despre muzică pop.
În ziua în care mi-am pierdut slujba şi m-am întors mai repede
nu era o sticlă de brandy şi două pahare pe măsuţa de toaletă?
- Nu ştiu. Dar ştii cu siguranţă? - Erau cu siguranţă.
Stai un pic. Îţi pot spune.
- Era un pahar. - Nu. Erau două pahare, Gerry.
Nu-mi place direcţia în care a luat-o discuţia asta.
Nu puteam să dorm, m-am sculat să beau ceva tare.
Când m-am întors era încă aici.
În ziua aia ai fost lovită în cap.
Era petrecerea ta, poate că Anna I- a aruncat înăuntru.
Ce vrei să spui?
Ca o fac cu alta?
Gerry, calmează-te! Doar te întreb.
Nu. Femeile nu întreabă niciodată, ele insinuează.
Şi tu insinuezi că eu fac...
Mulţumesc. Nu, nu. Îţi mulţumesc.
Vreau să-ţi spun. În fine, îţi mulţumesc.
Asta e momentul în care trebuie să ne mai întărim relaţia.
E momentul perfect.
Era doar o întrebare. Nu-i nevoie să devii WoodyAllen!
Mulţumesc, James. Scuză-mă dacă te-am plictisit de moarte.
Glumeşti?
Pentru mine, a bea shake reprezintă maximul sociabilităţii.
E un privilegiu pentru puţini. Ascultă-mă bine, Helen. O să-ţi treacă.
Îţi mulţumesc.
E incredibil cum poţi să ajungi că urăşti obiectele neinsufletine.
- Ce faci? leşi? - Tocmai îţi lăsăm un bilet.
Mă duc la bibliotecă pentru a consulta nişte documente.
- Bine. - Nu lipsesc mai mult de 2 ore.
- Preferi să nu mă duc? - Nu, sigur că nu. Du-te.
Mă duc.
- Lydia, ce zici? M-a urmărit! - Şi eşti...
I- am spus că mă duc la bibliotecă, aşa că am venit aici...
- Deci nu poţi veni. - Sigur că nu.
- De ce te-a urmărit? - Nu ştiu.
- Nu sunt ghicitor. - Mi-am luat 2 ore liber de la lucru.
Ascultă-mă. Nu deveni isterică. Îmi pare rău.
Am rezervat un apartament la Dorset. Mai mergem? Anulez rezervarea?
Ne va urmări până acolo? Vrei să ne ascundem? Eu am obosit!
Da. Vreau să zic nu!
Sigur că mai mergem. Nu... nu...
- Nu... nu... Ce? - Nu ştiu.
Mergem la Dorset şi ne vom distra de minune.
Te sun mâine.
Poftim. Asta e tot. Acum nu mai locuieşti acolo.
Mulţumesc că te-ai întors. Vreo urmă de el?
Nimic.
- Alo? - Alo? Sunt James. Helen e?
E James.
- Alo? - Ne vedem în seara asta?
Da, în seara asta. Seara asta vine după azi.
- Vreau să ieşim în seara asta. - Haide!
- Vino, va fi mişto. - De acord.
Bine.
- Ai reuşit? - Da. Nu vrea să plece de aici.
Ştiu.
E foarte fragilă. Nu vrei să-mi amân călătoria?
- Sunt doar 2 săptămâni. Du-te. - Sigur? Nu e important.
- Ba e. Vreau să te duci. - Bine.
- E dificil să plec din locul ăsta. - Mai ai apartamentul din Londra.
Vei fi mai aproape de spital şi drogurile sunt mai bune în oraş.
Ştii cum zic Monty Python?
"Nimeni nu se aşteaptă la Inqizitia Spaniola. " Ştiu.
Exact.
Să recapitulăm. Lydia devine în fiecare zii mai exigenta
şi tu te simţi vinovat pentru ca Helen lucrează pentru a te întreţine.
I- ai cerut să vină la Dorset ştiind că nu putea,
aşa că poţi să de duci cu Lydia.
Şi datorită caii de ieşire pe care Lydia ţi-a oferit-o la telefon
şi de care n-ai profitat, ai o dilemă morală.
- Gerry, nu ai o moralitate. - Atunci n-aş sta să discut cu tine.
Ideea călătoriei e a ta sau a Lydiei?
Vreai să scapi de ea. Prevăd mari probleme.
Pariez că ai început din nou să vorbeşti în oglindă.
- Semn foarte rău. - Nu ai pic de compasiune.
- De ce îţi fac confidenţe? - Sunt prietenul tău.
Sunt aici ca să te ajut.
Scuze.
Sunt aici ca să te ajut.
Nimeni nu se aşteaptă la Inchiziţia Spaniolă.
Arma noastră cea mai bună este surpriză.
Armele noastre cele mai bune sunt surpriza şi frică.
Cele mai bune trei arme ale noastre sunt surpriza, frică şi eficientă.
Îmi refac intrarea.
Ce minunăţie!
- Dă-mi platoul. - Este o plăcere să te cunosc.
- Faci tu pe servitoarea? Mulţumesc. - Eşti bine?
- Sunt serios. - Să-mi fac o firmă de Relaţii cu Publicul?
De ce nu? Ai experienţă, bagajul tehnic, cunoştinţe.
Vrei să-ţi petreci toată viaţa lucrând pentru alţii?
Care e lucrul cel mai rău care ţi s-ar putea întâmpla?
- Un fiasco? - Exact. Aşa că, de ce-ţi faci griji?
- M-am simţit foarte bine, James. - Asta e împotriva regulilor.
Da. Deci, bagă-ţi bine în cap. Încerc să trec de o supărare.
Da, scuze. Nu se va mai repeta.
Noapte Bună.
În viaţă totul sfârşeşte prin a fi bine. Dacă nu încerci, n-o să afli.
Îmbracă-te căIduros sâmbătă. Pe rău e frig.
Începe o afacere cu NatWest.
Şi ce alte bazaconii ţi-a mai băgat în cap James?
Anna, nu încerca să o faci pe mama cu mine.
E doar un prieten.
Nu sunt interesată de el în sens romantic.
- Nu? - Nu.
Şi cum se face că ieri a fost prima oară de când eşti aici
că nu ai întrebat dacă te-a sunat cineva?
"Suntem încântaţi să vă anunţăm... "
E stupefiată?!
Cu sandwich-urile tale s- au îmbolnăvit patru persoane!
Au mâncat toţi aceleaşi sandwich-uri şi au avut aceleaşi simtome.
Azi nu faci o treabă bună de realtii cu publicul, nu găseşti?
De data asta i-am convins să nu depună plângere.
Acum mă scuzi, trebuie să fac treaba a 5 persoane.
Helen distribuie sandwichuri la biroul tău?
Da. Azi aveam un motiv pentru a o concedia.
Ca să fiu sinceră, I- am inventat.
Drăguţă, cu aerul ăla de frumuseţe britanică!
Ce fel de joc joci? Ţi s-a atrofiat creierul?
- Nu e proastă, ştii? - Şi cine a zis asta?
Vroiam s-o văd pe femeia pentru care m-ai lăsat.
Nu te-am părăsit eu! Tu ai plecat în America!
Vroiam să ştiu de ce n- ai părăsit-o încă,
în ciuda promisiunilor preorgasmice pe care mi le faci.
La terminarea întrevederii noastre era un pic deconcertată.
Nu fi vulgară.
Ţi-am zis de atâtea ori că nu pot s-o părăsesc pe Helen pentru...
- Ştii asta. - Pentru mine?
Asta încerci să zici?
Tu n-o poţi lăsa pe ea pentru mine?
- N-ai zis niciodată că vrei asta. - Gerry, eu sunt o femeie!
Noi nu spunem ce vrem,
dar facem urât dacă nu obţinem.
Asta e ceea ce ne face fascinante şi periculoase.
- Alo? - Gerald Flannigan. În sfârşit!
Sunt unchiul tău drag Russell.
Oriunde ai fost n- ai fost cu mine.
- Helen te-a căutat aici. - Da.
- Ai grijă. - Da. Ciao.
Ăşti aici! Eram atât de preocupată. Unde ai fost?
Am fost la Anna. Aveam nevoie de o fată prietenoasă.
Ce zi teribilă!
Am cunoscut-o pe sora antipatică a Cruellei DeMon.
- M-a făcut să mă simt ca un vierme. - Ştiu.
- De unde ştii? - Vroiam să zic că se vede.
Ai o moacă posomorâtă!
Unde ai fost mai devreme? Vroiam să vorbesc cu tine.
Am fost la bibliotecă. Trebuia să consult nişte materiale.
Mereu eşti la bibliotecă. M- am săturat să servesc la mese.
Ştiu că atunci când o să termini cartea o să fim milionari, dar...
- Când o s-o termini? - O s-o termin în curând, Helen.
Foarte curând.
E o chestiune pe care vroiam să ţi-o zic.
Eu... trebuie să-ţi spun.
Are un pic de-a face cu paharul de brandy
şi cu femeia pe care ai văzut-o azi.
Doar... lasă-mă să termin înainte de a spune ceva.
De acord?
La naiba!
- Cu forţa! Hai! - Curaj!
- Nu te lăsa! - Curaj! Haide, forţează!
- Nu te lasa, aproape ai reuşit! - Haide, James!
Ce straniu!
Ştiam că e un concurs de canotaj.
- Ce zici? - Nu ţi-a cerut să mergi cu el?
Ba da, dar trebuia să muncesc.
Uricum, îi va face bine. Avem nevoie de un timp singuri.
Pot să-ţi pun o întrebare tampa?
La petrecerea ea ai aruncat un pahar în coşul cu rufe murdare?
E chestia cea mai ridicolă din lume. Aproape sigur, eu am făcut-o.
Eşti bine?
- Inebunesc lent. - Mai bine. Începusem să-mi fac griji.
Stânga mea!
Dreapta mea!
Cu stângul meu! Şi cu dreptul meu!
Şi cu capul!
Avram avea... "Cap"! Şapte fii avea... "Cap"!
Şapte fii avea Avram... "Cap"!
Eşti sigur că e blocajul scriitorului?
Vreau să spun: Îmi pari distant.
Dacă ai nevoie să vorbeşti cu mine, despre orice, eu...
E Helen!
Priveşte, e blondă!
Au căzut toţi pradă unui atac de epilepsie sponsorizat.
Poate că nu e vorba de blocajul scriitorilor, Gerry.
Poate că e Helen ceea ce te blochează. Nu vreau să aud vorbindu-se de Helen.
Nu-mi pasă de Helen.
Problema e că-ţi pasă. E clar asta.
Am găsit un final superb pentru cartea ta:
SFÂRŞIT
Da.
Îşi va deschide restaorantul peste 6 zile şi nu ştie ce e aia organizare.
Unde am lucrat înainte, am făcut deschiderea restaurantului lui Pierre Claude.
L- ai ajutat pe Pierre Claude? E idolul meu!
Tu I-ai lansat? A fost o chestie de înaltă clasă.
6 zile...
Pot să mă uit. Nu-ţi promit nimic.
Sigură. Asta ar mai lipsi!
Vino.
Pierre Claude? Dumnezeule!
E incredibil, când reuşeşti să dai.
E valabil şi pentru tine. Azi m-ai încurajat.
Ador podul ăla. Străbunicul meu a participat la construcţia lui.
Mă duc des acolo. Stau acolo, când vreau...
Să construieşti un pod?
Scuze!
Oh, Dumnezeule! James, nu!
Îmi pare rău.
Ştiu că asta e situaţia ideală pentru un sărut...
Noaptea, luna, barcă, apa care sclipeşte.
E' perfetta.
Nu e că nu simt că ar fi drăguţ...
dar nu ştiu nimic despre tine.
Am încă nevoie de timp. Detest expresia asta, dar e adevărat.
Toţi avem nevoie.
Chiar şi eu am nevoie de timp, într-un anumit sens.
Faţă de cine ai nevoie de timp?
O cheamă Pamela. Viaţa mea se învârte în jurul lui Pamela.
- De când? - Din '73. Aveam 8 ani.
Eram îndrăgostit. Deodată, m- a lăsat pentru un altul.
- Pentru cine? - Elton John.
- Ce aiurea! - Pentru Elton John! Ce chestie absurdă!
Prietenii mei erau părăsiţi pentru Rod Stewart sau pentru Mick Jagger.
Dar Elton! Ea îI vroia tocmai pe el.
Înţelegi? Eram distrus, îţi poţi imagina.
Şi nu există "Prozac Copii" ca să mă refac...
De aceea, eu...
- Te-am sărutat. - Da, mi-am dat seama.
Nu vroiai?
Ţi-ar displace să consideri treaba
ca o pierdere momentană de concentrare?
- Dacă e vorba de asta? - Nu... Da.
Nu... Ajutor!
Nu vreau să creez confuzie în viaţa ta.
Dar de când ne-am cunoscut mi s-a întâmplat ceva...
E ceva la care nu mă aşteptam.
Cu adevărat, nu mă aşteptam.
Mă repet. Trebuie să-mi cumpăr un dicţionar de sinonime.
Asta e ceea ce numesc o mare pierdere de concentrare.
Nu vroiam să te trezesc.
Asta mă întristează.
Acum că eşti aici, da un anunţ la săptămânalul "Adulterul"!
Grăbeşte-te!
De ce vroiai să mă vezi?
- Cum ai intrat? - Un chelner este prieten cu Russell.
Mi-a făcut rost de invitaţiei. E un eveniment important, mi se zice.
Gerry! Nu poţi să apari aşa.
- Petrecerea asta e importantă pentru mine. - Ba da, pot!
Asta e cea mai importantă "apariţie" pe care am făcut-o.
Nu putem vorbi aici.
Am trecut prin prea multe pentru a arunca totul la gunoi. Nu e adevărat?
Cu siguranţă.
Uită-te la mine.
Îmi pare rău, crede-mă.
- Vreau să mă lupt ca să te recuceresc. - Nu vorbi de luptă. Eu...
Nu-i nimic rău. Te vezi cu el?
Scuze.
- E el? - Cred că da.
- Ea ştie de Claudia? - Nu.
Clive, îmi place mult. Sunt confuz, n-am ce face.
Acum trebuie să mă întorc înăuntru.
O să vii să mă vezi?
Te rog. Trebuie să-ţi spun atâtea lucruri. Îmi lipseşti atât de mult.
O să vii să mă vezi?
Te rog.
Plec.
Mulţumesc pentru că m-aţi ascultat.
Sunt foarte mândru de tine.
Eşti bine?
- Eşti bine? - Da.
Mi se învârte capul.
Prea multă champagne.
La revedere. Pa!
E oficial. Te iubesc.
Mulţumesc. Eşti un geniu.
- L-ai văzut pe James? - A trebuit să plece.
Trebuie să se scoale de dimineaţă. Se scuză.
Călătorie de afaceri. La Newcastle. N- a vrut să spună mai mult.
Secretara n-a fost drăguţă.
Crezi că nu e în oraş? Sau crezi că te evita?
Nu ştiu.
I- ai lăsat un mesaj? L- a văzut pr Gerry sărutându-te?
- Nu ştiu! - Crezi că vrea să-I suni?
- Ştii dacă are mobil? - Calmează-te!
În jocurile de la televizor se pun mai puţine întrebări. Eram agitată. Vrooiam să contraatac.
- Un sărut nu înseamnă nimic.
Nu merită să te gândeşti. Te-a sunat Gerry.
Magnific! Asta da!
Când îI vroiam pe Gerry a venit James.
Acum vreau să sune James şi în loc sună Gerry.
Am avut un vis straniu.
Tu stăteai aici, cu o fată serioasă.
Era o chestie pe care vroiai să mi-o spui dar nu izbuteai.
Asta e culmea. Trebuie să renunţi la halucinogene pentru o săptămână.
Oricum, altceva vroiam să-ţi zic.
- leri seară am leşinat. - Scumpo, eşti bine?
Da, dar de obicei nu leşin, De aceea, eu...
- Ce-a fost? - Nu ştiu.
Cuplul de alături, efectuaza un fel de ritual sexual.
După mă duc să le vorbesc.
- Oricum, ce-mi ziceai? - De obicei nu leşin.
De aceea, am devenit curioasă.
La naiba!
Ştiu.
Oricum...
E proprietara care continua să vină cu sandwichuri.
Îţi dau telefon când Al Doişpelea Război Mondial face o pauză. Ciao.
Mi-am făcut testul şi... sunt însărcinată.
Măcar, eşti fericit să ştii.
Ţi-ai ieşit din minţi? Spune-mi care e scopul tău.
Care scop?
Vorbeam la telefon cu Helen! Pentru numele lui Dumnezeu!
În cazul că ai uitat, ea nu ştie că eşti aici.
Crede că eu fac o călătorie în scop de documentare, singur. Îţi aminteşti?
Stai liniştit, îmi amintesc bine. Cum o să uit?
Deci, care e scopul tău?
Vii aici, ţipând în timp Ce eu vorbesc la telefon.
Nu ştii?
Nu ai înţeles care e scopul meu?
Încerc să devin prietenă ta, Gerry!
Încerc să te recuceresc. E destul de simplu.
Mă găsesc pe platforma gării "Limbo Centrale",
cu inima şi sufletul în valiză.
În aşteptarea expresului "Gerry dei miei coglioni"
şi îmi spun că biletul meu e valid şi pot să mă urc în tren.
Dar în gara se anunţă din nou că trenul este în întârziere,
pentru că conductorul a căzut pradă unui acces intens de panică
în oraşul indeciziei. "Vă sfătuim să luaţi autobuzul. "
Acum ştii care e scopul meu.
E un fapt.
E suficient de clar că chestia asta nu se va întâmpla.
Nu e aşa?
Nu există replică.
Perfect.
De aceea, nu mai intenţionez să aştept.
Voi cere rambursarea biletului. O să iau autobuzul.
Oh, Dumnezeule! O spun tuturor prietenilor mei:
"Niciodată nu te întoarce în trecut!" Uită-te la mine. Cred că sunt nebună.
Nu-mi telefona o vreme.
Nu, nu mai îmi telefona de loc. Niciodată!
Povestea e terminată! Din nou!
Am făcut-o, Russell! Sunt un magician!
- Felicitări! Ce-ai făcut? - Am ajuns la sfârşit.
- La sfârşitul cărţii? E minunat! - Nu al cărţii.
Sunt un scriitor, n-o s-o termin niciodată. Vorbesc de relaţie.
De relaţia sordidă cu Lydia. Am părăsit-o, în Dorset.
Am fost ferm, dar drăguţ. Abia m-am întors.
Mă simt ca şi cum abia am scăpat din închisoare.
Fără înşelătorii, fără minciuni. A fost o greşeală.
Niciodată să nu te întorci în trecut, Russell. Dar s-a terminat.
Nu poţi înţelege, ce senzaţie minunată.
Îmi face multă plăcere. Lydia cum a înghiţit găluşca?
Nu cu bucurie. E evident.
Dar e cel mai bine. Fără dubii.
Va înţelege când... Era furioasă.
Un pic răvăşită, evident.
Mă simt renăscut. Vreau să mă întorc acasă înainte să se înţarca Helen.
Nu-mi cumperi niciodată flori. E ceva suspect.
- Ce-ai făcut rău? - Stai un pic.
Fă-mă să înţeleg, pentru că asta e prea mult.
Ţi-am cumpărat flori pentru că aşa am vrut.
Într-un atac de... romanticism.
Nici măcar nu vin cuvintele.
Dar în loc să te simţi flatată, să te simţi covârşita,
eşti automat convinsă că ascund vreo relaţie ceva.
Nu mă păcăleşti!
Eşti în casă?
M- am întors mai devreme, mi-ai lipsit atât de mult.
Ce sunt alea?
Sunt flori. Pentru tine.
Nu-ţi plac?
Imaginea ei deasupra ta.
Nu ştiu de ce am acceptat să vin.
Termină. Nu vreau să mă atingi.
Îmi pare rău. Nu pleca.
Încearcă să ţi-o scoţi din minte, cum am făcut eu.
S- a terminat. E un subiect închis. Am făcut o greşeală.
O mare greşeală şi îmi pare rău.
Cu adevărat îmi pare rău.
Tipul ăsta cu care te vezi, James Hammerton, nu greşeşte niciodată?
De unde îi ştii numele?
Un prieten de-a lui Russell lucrează la restaurant. Au un prieten comun.
Nu-i important.
Nu vreau să vorbesc despre James, nici despre alţii. Trebuie să plec.
Apropo...
Am încetat să mai scriu cartea.
Nu pot să scriu fără tine. Nu pot face nimic fără tine.
Împacă-te cu mine.
Ne simţeam aşa de bine împreună. Îţi aminteşti când eram împreună?
Scuze. Aşteaptă aici.
Da?
Am o întârziere de 4 zile. Nu mi-a întârziat niciodată.
Ciao, Russell. Pot să te sun eu peste câteva minute?
Da, de acord. Mulţumesc.
Era Russell.
Scuză-mă.
Numărul de telefon: 01714443184.
Pentru al apela, apăsaţi 3.
De ce ai zis că sunt Russell? Nu-mi place. Ce se întâmplă?
- Gerry, răspunde. Cine e acolo? - Sunt Helen, de fapt.
Ne cunoaştem, îţi aminteşti? Te-am întrerupt în timp ce simulai un orgasm.
Scuze, nu pot fi mai detaliată.
Ştii la ce mă gândeam?
- Sper că nu pleci. - Eşti un nesimţit.
Un nesimţit patetic şi trist.
Ce cretină!
Idiotul ăla bun de nimic, scârbos, oribil,
respingător, mincinos, ipocrit, nătărău, scârbos...
- Ai mai zis "scârbos". - Nesimtitu'!
Ştii care e partea mai rea? M- am gândit doar la James.
M- am simţit ca şi cum I-aş fi înşelat, doar pentru că eram acolo.
Mie mi se pare partea cea mai bună. L- ai înşelat.
Nu a telefonat, nu-i aşa? A trecut aproape o săptămână.
Cred că am stricat totul. Am stricat totul, adevărat?
E vina lu' British Telecom. Toate tehnologiile astea noi!
E un număr ca să afli cine a sunat, un altul pentru a afla pe cine suni...
Servicii particularizate, "formează numărul la care te gândeşti".
În fine, condamna englezul mediu cu sânge fierbinte,
la o viaţă de monogamie terminală. Vor premiul Nobel pentru pace?
Lydia s-ar putea să fie însărcinată.
Nu continuă. Nu mai suport!
Asta e prea bună!
Să stau cu tine face mai suportabilă aşteptarea următorului episod din Tânăr şi Neliniştit.
Nu mi-aş fi imaginat că s-ar fi întâmplat asta. E o mare porcărie!
- Ce se întâmplă. - Voi folosi o frază din box.
E simplu. Tocmai ai fost făcut KO.
Eşti sigură? Eşti mai degrabă...
Eşti distanţă de când m-am întors.
Ştiu.
Am nişte veşti. Pe care o vrei prima?
Care vrei.
Vestea mai puţin importantă e că am un interviu pentru o slujbă.
O slujbă de P.R., care mi se potriveşte.
O societate internaţională deschide un sediu la Londra.
M- a sunat preşedinta. A auzit multe lucruri despre mine
şi m-a invitat la ea acasă pentru o discuţie serioasă.
Sfinte Sisoe!
Ce e?
Asta nu e o veste mică, e una gigantică!
Vreau să zic, e excepţional! Adică, e minunat.
- Te simţi bine? - Da. Sunt bine.
E minunat. Sunt cu adevărat electrizat.
- Alo? - Trebuie să-ţi vorbesc de urgenţă.
- Salut, Russ. Ce mai faci? - Vino mâine seară la mine acasă.
E important.
Adevărat? Nu, e păcăleală.
Da, te ajut eu.
Ciao.
Au venit părinţii lui.
Vrea să mă duc la el pentru a-I ajuta să pregătească camera de oaspeţi.
Deci, atunci...
Ce mai vroiai să-mi spui?
Las-o baltă, nu e important.
Hammerton Enterprises.
Rachael, mă duc la mall. Îţi trebuie ceva?
Nu, mersi. Eşti bine?
Da.
Sunt foarte bine.
Dau o fugă Până la mall.
Mă întorc...
- Scuze. - Scuze.
- Ciao. - Ciao.
- Ce mai faci? Sunt bine. - Ce mai faci? Sunt bine.
Tu ce mai faci? Scuze, eşti bine.
- Prânz de afaceri? - Da, doar nişte discuţii.
- Biroul meu e după colţ. - Ştiu.
- Credeam că eşti plecat cu treburi. - Da.
M- am întors aseară, ca să spun drept.
Helen, nu crede că eu...
Nu face nimic. Nu m-am gândit la nimic.
Nu te gândi că eu nu te-am sunat.
Nu te-am sunat. Nu vreau să spun că n-am făcut-o.
- O negare dublă e o confirmare. - Când m-ai sunat?
N- am făcut asta.
Nu te-am sunat aşa cum gândeşti.
Oh, Dumnezeule!
Vroiam să te sun.
Chiar am format numărul tău, în afară de ultima cifră.
Şi apoi... Ridicol, ca şi comportament.
Sunt de acord.
Credeam că m-ai aveai o relaţie cu celalat şi...
- Gerry? - Nu ştiu... Da.
- M-am gândit că trebuie să-ţi permit... - Nu m-ai sunat din cauza lu' Gerry?
După petrecere, n-am vrut să-ţi dau impresia că...
Crezi că mă culc cu toţi organizatorii de succes cu care mă întâInesc?
- Scuze, umor nervos. - Sperăm că nu.
Îmi pare rău, scuză-mă.
Alo?
Înţeleg. Atunci...
Vin. Mulţumesc.
Mama mea e internată în spital pentru nişte teste.
Trebuie să plec.
Vrei să vin cu tine?
Da, e foarte drăguţ din partea ta.
Poate... E foarte delicată, nu ştiu cum...
- Nu face nimic. - Tutusi, mulţumesc.
Eu şi nişte prieteni luăm cina diseară la Clive.
Dacă n-ai nici un plan şi vrei să vii cu noi...
- Rămâne pe altă dată. - Ţin mult, dacă eşti bine.
Da, da.
Sigur, mă simt foarte bine.
Risc să par învechit. Vin să te iau pe la 8?
Asta înseamnă "Vin la 8" sau un "Vin, cine ştie, poate"?
Nu-ţi face griji cu privire la mama ta. Ai să vezi că nu-i nimic grav.
- Aminteşte-ţi de Monty Python. - Pe mai târziu.
- Ciao. - Ciao.
- Ce mai faci? - Sunt... Ştii...
- Gerry e mulţumit de copil? - Nu i-am spus încă.
Nu ştiu de ce, nu mi se pare momentul potrivit.
Haide. Să sărbătorim cum se cuvine.
Asta da, e o idee minunată.
Chiar aşa, în starea mea n-ar trebui s- o fac, dar o fac.
- Ce ai bun? - Brandy.
Nu, mă face să vomit.
La pranza?
James?
După seara aceea?
Scuze.
Nu se poate spune precis cu unul. Nu sunt precise.
Am cumpărat trei cutii. Două în cutie, fac şase.
Se poate spune cu siguranţă.
Ce vei face?
- James Hammerton este? - Îmi pare rău, nu este.
- Ştiţi când trebuie să se întoarcă? - Nu ştiu.
S- a dus la mama sa cu soţia. Doriţi să lăsaţi un mesaj?
Ce?
Îmi lăsaţi numele şi numărul de telefon? Vă va suna dansul.
Nu, mulţumesc.
Trebuie să ştii un lucru.
Anna nu bea brandy. O face să vomite.
Şi paharele alea n-au fost folosite la petrecere. Sunt pentru ocazii speciale.
Ştii.
Trebuie să înţeleg la ce te referi?
Ai o aventură? Spune-mi doar da sau nu.
Nu. N-am.
Helen. Uită-te în ochii mei.
Eu n-am nici o aventură.
N- am.
Nu trebuia să pun în discuţie subiectul acum. Trebuie să mă duc la inteviul ăla.
Vorbim după.
- Crezi că vei fi aici când mă întorc? - Da, sigur.
Helen, ascultă.
Baftă.
- Alo? - Ciao, Anna. Helen e acasă?
- Ai tupeu să dai telefon aici! - Ce?
Anna, te rog. Deschide-mi uşa. Nu înţeleg ce se întâmplă!
Nu înţelegi? Îţi explic. Te-a văzut, James!
La spital, cu nevasta ta. Ştii? Aia cu veregheta pe deget.
- Voi bărbaţii... - Lasă-mă să-i vorbesc.
- Nu e aici. - Unde e?
Nu ştiu!
Rahat, la naiba!
Oh Dumnezeule! Ce idiot!
- Clive, ai vaztu-o pe Helen? - Nu, de ce?
Helen!
- E o neînţelegere! Ce idiot sunt! - Lasă-mă în pace.
- Ascultă-mă! - Nu! Tu ascultă-mă.
Nu vreau să te mai văd niciodată!
Am suportat destule, pentru un an inrteg!
Ca o proastă, am crezut că am găsit un bărbat diferit.
Dar e clar că am făcut o greşeală.
De aceea, fă-mi o favoare. Dispari. Pleacă!
E adevărat că sunt căsătorit, Helen, dar suntem despărţiţi!
Pleacă, dar să ştii ceva.
Acum rtei ani m-am căsătorit cu femeia pe care ai văzut-o azi.
Ne-am despărţit acum şase luni. În curând se va pronunţa divorţul.
Suntem în termeni buni. Nu ţi-am zis de la început, pentru că...
nu ştiu de ce. Am vrut să-ţi spun de multe ori.
Măcar de aş fi făcut-o! Acum ai descuperit în cel mai prost mod.
Mama mea e internată în spital.
Pentru a nu o supără, eu şi Claudia îi spunem că lucrurile între noi merg bine.
E o favoare pentru mine. E cu adevărat o persoană minunată.
Reuşeşti să înţelegi, Helen?
10 minute, Lydia. Şi să nu mai apari niciodată la fereastra mea în felul ăla.
S- a terminat. Tu ai zis-o.
Ştiu. Scuze, nu m-am gândit. Vroiam să-ţi arăt ceva.
Oh, Helen!
Dacă nu trebuie să mai fim împreună, să o facem pentru un motiv adevărat.
În acest moment nu sunt. E doar o mare confuzie.
Putem termina într-o fracţiune de secundă.
Te deranjează dacă deschizi tu?
Dacă nu vrei, comoara... Cine e?
Bună seara! Ai ajuns la ţanc.
E adevărat, James?
Cer permisiunea de a ataca inamicul.
Nu pot face interviul acum.
Discut dacă să păstrez sau nu copilul logodnicului tău.
James, trebuie să-ţi spun ceva.
Îmi pare rău că trebuie s-o afli aşa.
Trebuie s-o sun pe Anna să-i spun că sunt bine.
Te iubesc!
- Te rog, aşteaptă! - Lasă-mă să plec!
- Helen! - Helen!
James, eşti soţul ei?
Voi fi în curând. O să ne căsătorim.
Pot să vorbesc cu tine?
Helen, are leziuni interne grave.
Helen, a pierdut copilul. Îmi pare rău, Gerry.
Îmi pare rău, a pierdut copilul. Era însărcinată. Ştiaţi?
Era însărcinată. Ştiai?
Îşi va reveni, nu-i aşa?
Se va trezi, nu-i aşa?
Helen, nu ştiu de ce dar ştiu că mă auzi.
Sunt mulţumit că am clarificat totul în seara asta.
E din cauză că tu ai prins metroul, în ziua aceea.
Te voi face atât de fericită!
Îţi promit.
Helen.
Mă auzi?
Mă auzi, Helen?
- Scuze de întârziere. - Nu face nimic.
Mama dvs. se simte mai bine, chiar a mâncat micul dejun.
Minunat.
Helen, îţi jur!
Voi face tot ce vrei tu!
Chiar aşa?
În acest caz, scoală-te şi ieşi pe uşa aşa.
Deshide-o, treci în partea cealaltă,
şi închide-o.
Ciao, mama.
- Să sunaţi, dacă aveţi probleme. - Mulţumesc.
Dvs. sunteţi foarte norocoasă. Aţi scăpat ieftin.
Eh da, se poate spune şi asta. Mulţumesc.
La revedere.
Te rog. Bună ziua.
Mulţumesc.
Gata cu tristeţea. Ştii ce zic Monty Python?
"Nimeni nu se aşteaptă la Inchiziţia Spaniolă. "
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania