Dr. Cotter.
O să moară.
Mama o să moară. Eu o să mor. Toată lumea va muri.
Nu vreau... Vreau să...
N-am reuşit să-l fac să vorbească...
să-mi răspundă cumva, nimic.
Doar atât.
Da. M-am lămurit.
Mulţumesc, Dan.
Mama o să moară.
Eu mor. Toată lumea moare.
Nimeni nu contează. Ea nu contează.
El nu contează. Nici ea. Mama nu conteză.
Eu nu contez. Nimic nu contează.
Eu nu contez...
El va muri. Ea va muri.
El va muri. Eu voi muri. Toată lumea moare.
Nimeni nu contează. Ea nu contează.
El nu contează. Ea nu contează Toată lumea moare.
Eu o să mor. Nimeni nu contează.
Ea nu contează. El nu contează.
Mama nu contează. Nimeni nu contează.
Eu nu contez. Eu nu...
O să... O să... O să...
Ea va... va... Toţi... Eu voi...
Eu nu contez. Eu voi...
Bună, Carl.
Ce mai faci?
Mor.
Ba nu.
Nu cred.
Cred că ai un alt episod maniacal.
Să nu...
Nu spune asta.
Tu nu ştii.
Simt asta în jurul meu, cum mă strânge.
Sunt speriat.
Carl, ştiu că ceea ce percepi tu pare real,
dar nu te poate răni.
Îţi promit.
El va muri. Ea va muri.
Mama va muri. Eu voi muri.
Toţi mor. Nimeni nu contează.
Wanda, pentru câteva zile, vreau să-l pun pe Carl Renken sub observaţie.
E inofensiv. Verifică să fie supravegheat de cineva
din două în două ore.
- S-a făcut. - Mersi.
Hei, mai devreme te căuta Dr. Desai.
Mulţumesc.
Nu! Nu! Vă rog!
Vă rog! Nu înţelegeţi! Nu pot intra acolo! Nu!
Nu! Nu! Vă rog!
Nu!
Intră!
Hei, tu ai internat ieri un pacient
pe nume Sarah Marquet??
Da. Avea în istoric delir şi abuz de droguri,
şi a fost internată la noi de mai multe ori.
Rose, nu are asigurare.
Ok, dar are nevoie de tratament.
Conducerea îmi sare la gât să plătesc din buzunarul meu
pentru încă un pat în programul de rezidenţi.
Din când în când conducerea ar trebui să încerce
să mai şi preţuiască ce facem noi aici.
Nu îţi pun judecata la îndoială.
Vreau doar să vii mai întâi la mine
ca să fiu la curent data viitoare, ok?
Da.
Îmi cer scuze.
Nu cumva eşti încă aici după tura de azi-noapte?
Dr. Cotter.
Laura Weaver, 26 de ani. Proaspăt absolventă.
A fost reclamată la poţiţie pentru tulburarea liniştei.
- Au adus-o de la urgenţe. - Are istoric psihiatric?
Nimic scris, dar poliţia a trimis un raport
despre un incident similar petrecut săptămâna trecută.
Şi despre ce era vorba?
Un profesor de la şcoala ei s-a lovit singur cu un ciocan până a murit.
Ea a dat declaraţii, în calitate de unic martor.
Cu un ciocan?
Bună.
Laura?
Eu sunt Dr. Cotter.
Sunt psihiatru. Vrei să stai jos?
Bine.
Ştiu că eşti agitată.
E în regulă.
Vreau doar să discutăm puţin.
Îţi promit că locul acesta oferă siguranţă.
Nu şi pentru mine.
De ce spui asta?
Vino, să ne aşezăm.
Te rog.
Îţi voi pune câteva întrebări care ar putea părea prosteşti.
Ce zi din saptămână e azi?
Joi.
Luna?
Octombrie. Nu sunt nebună.
- N-am spuns asta. - Dar trebuie să mă înţelegi.
Sunt doctorandă, nu sunt nebună.
Să tragem puţin aer în piept,
şi apoi să-mi spui ce se întâmplă.
Văd ceva.
Ce nu mai vede nimeni altcineva.
Ştiu cât de nebuneşte sună. Ştiu.
Dar chestia asta n-o pot explica.
Ce vezi?
Arată ca oamenii,
dar nu e o persoană.
Nu cred că înţeleg.
Arată ca oamenii. Arată ca mai mulţi oameni.
Uneori pretinde că e cineva cunoscut.
Alteori e un străin oarecare.
Alteori arată ca bunicul meu
care a murit în faţa mea pe când aveam 7 ani.
Dar reprezintă acelaşi lucru.
E ca...
de parcă poartă feţele oamenilor ca pe nişte măşti.
Bine.
Îl vezi aici, acum?
Ce se întâmplă când îl vezi?
Zâmbeşte la mine.
Dar nu e un zâmbet prietenos.
Este cel mai urât zâmbet văzut vreodată.
Iar de câte ori îl văd,
am îngrozitorul presentiment că se va întâmpla ceva teribil.
N-am fost niciodată mai speriată ca atunci când îl văd.
Laura, tu sau altcineva din familie
aţi avut vreodată halucinaţii?
Nu este halucinaţie. E real.
Nu înţelegi, îmi face nişte chestii,
Face să se întâmple rahaturi în jurul meu.
Îmi este răpită întreaga viaţă şi mintea...
îmi spune lucruri.
îmi spune că azi este...
...este ziua în care eu voi...
Ok. E în regulă.
Ştiu că ceea ce percepi tu pare incredibil de real.
Uneori, când suntem copleşiţi de emoţie,
sau suntem în pragul unei traume intense, mintea noastră tinde să..
Nu mă asculţi!
Doamne.
O să mor şi nimeni nu mă ascultă.
Ok. Laura, e în regulă.
Doamne.
Hei, e în ordine. Laura!
Hei, poţi să te uiţi la mine?
E în regulă.
Priveşte la mine.
Doamne! NUU!
Nu! E chiar aici!
Laura! E în regulă.
Suntem numai noi.
Dispari! Te rog!
Aici nu mai e nimeni altcineva.
NUUU!
Doamne.
Am o urgenţă în sala 2.
Am nevoie de personal, urgent.
Grăbiţi-vă.
Laura?
Subtitrare: Guva
D-ra Weaver a fost pacientă aici?
Ai spune că este un pacient tipic pentru cei de aici?
Aceasta este o unitate de urgenţe psihiatrice.
Cuvântul tipic nu înseamnă nimic aici.
Corect. Dar a fost un caz semnificativ?
Semnificativ?
Încercăm doar să aflăm părerea dvs
despre starea ei mentală.
Ar fi putut să sufere de
psihoză acută post-traumatică.
Avea deluzii paranoide.
Ce fel de deluzii?
Era convinsă că o vâna
un soi de prezenţă nefastă.
I-auzi.
Chestia e că trebuie să luăm legătura cu familia d-rei Weaver
şi să încercăm să le explicăm ce s-a întâmplat.
Prin urmare căutăm orice ar putea cumva explica asta.
Dacă ai mai avea ceva să ne spui, ar fi de ajutor.
Înainte să moară...
...zâmbea.
Da, mie îmi sună al naibii de nebuneşte.
Rose.
Vina e a mea. Te-am speriat?
N-am auzit când ai intrat.
Bună.
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Scuze.
Ceva nu e în regulă.
A murit un pacient astăzi.
De-al meu.
Vino aici.
Îmi pare rău.
S-a întâmplat chiar în faţa mea.
A fost îngrozitor.
Îmi pare foarte rău. Ce pot face să ajut?
Acesta e un început bun.
Poate ar trebui să anulăm cina din seara asta.
Nu putem.
Holly a angajat o dădacă,
deci va fi o mai mare durere de cap dacă nu mergem.
Nu se poate. Holly să devină o durere de cap?
Scuze, vrei să spui că eşti obosită?
Acum că Jackson e în clasa întâi,
zilnic sunt trează efectiv de la 6 dimineaţa
ca să-i pregătesc micul dejun şi pachetul de prânz.
Dumnezeu ştie ce gunoi anorganic se serveşte la cafetăria aceea.
Apoi trebuie să-l duc la şcoală,
şi abia mai am timp să alerg după treburile mele.
De săptămâni n-am mai fost la pilates. Silueta mi-e nenorocită.
Nu-i adevărat.
Apoi trebuie să merg la şcoală să-l iau înapoi,
apoi trebuie să-l duc ori la antrenament la fotbal
ori la lecţiile de înot, carate, teatru...
Am început şi cursuri de spaniolă.
Vreau să spun că zilele mele sunt practic imposibile.
Vii sâmbătă, da?
Poftim?
Scuze, ce se întâmplă sâmbătă?
Pardon, e o glumă?
Rose, este ziua lui Jackson. Împlineşte 7 ani.
Ţi-am spus de cinci ori.
Nu pot veni. Lucrez.
Cum adică lucrezi? E sâmbătă.
Lucrez sâmbătă.
Vezi, de aceea trebuie
să pleci de la spitalul acela de rahat
...şi să mergi la unul privat...
- De rahat? - Nu e de rahat.
...să lucrezi program normal.
Rose, trebuie să fie destui nebuni acolo
care să plătească pentru timpul tău.
Îţi mulţumesc de informaţie, Greg.
Ai fost un dulce.
Spuneam, de ce să fii doctor
şi să nu poţi fi dezgustător de bogat?
Glumeşti, nu?
Lui Rose îi place să fie doctor. O face pe gratis.
Poftim...
Iar pe subiectul potenţialelor câştiguri irosite,
am putea oricând să vindem casa aia.
Putem să nu discutăm asta acum?
Chiar nu te înţeleg. E vorba doar de statul acolo.
Am copilărit în casa aia.
Rose, este o dărâmătură. De ce să nu iei măcar banii pe teren?
Puteţi să tăceţi odată?
Mulţumesc.
Mulţumesc mult.
Îmi făcea cu ochiul.
Eşti bine?
Da.
Neaţa, doctore.
Neaţa.
Bună. Pacienta de ieri, Laura Weaver
Poliţia a trimis un raport despre un alt incident în care a fost ea implicată.
Poţi să mi-l remiţi şi mie?
S-a făcut, d-nă doctor.
Şi mai trebuia să ţin o consultaţie cu Jane Park.
Da. Peste noapte şi-a smuls un pumn de păr din cap şi l-a înghiţit pe tot.
Au dus-o jos la medicaţie să-i purjeze stomacul.
Rahat.
Rose.
- Ce faci aici? - Eram în apropiere,
şi m-am gândit că...
Nu prea am apucat să vorbim ieri,
despre ce era mai important.
şi aş fi vrut să ştii că
atunci când a venit apelul, nu credeam că va fi pentru tine.
Aşa că îmi pare rău că a fost ciudat.
Asta e treaba ta. Am priceput.
Cum mai eşti?
Joel, de ce ai venit?
Cum am mai spus, am avut treabă în apropiere,
şi m-am gândit să...
...să vin să văd ce faci.
După tot ce s-a întâmplat ieri, nu e uşor.
Apreciez asta, dar nu trebuie să vii tu să mă verifici.
Corect.
...Scuze.
Trebuie să merg la treabă.
Da.
Ne mai vedem.
Ştii că este logodită, nu?
Yeah.
Eu sunt singură.
- Alo. - Bună.
Am vrut să-mi cer scuze pentru aseară.
Nu trebuia s-o ţin numai pe a mea într-una.
Nu, eu...
Eu trebuie să-mi cer scuze.
Sunt preocupată de unele chestii.
Nu prea am fost o companie plăcută.
Dacă nu poţi veni maine la petrecerea nepotului tău,
ai putea să-i iei un cadou.
Dacă vrei o idee, îi plac trenuleţele electrice.
Vocea ta e ciudată. Eşti bine?
Nu, sunt bine.
Hey, Carl.
Cum te simţi astăzi?
Carl.
Carl?
Ea va muri. Eu voi muri.
- Toată lumea moare. - Carl, uită-te la mine.
Tu o să mori.
Tu vei muri.
- Tu vei muri. - Ajutor!
Ajutor! Acest pacient este 5150!
Trebuie încorsetat!
Nu! Nu!
Nu!
Nu! Nu! Nu! Nu!
Nu! Nu!
Era agresiv.
Comportament psihotic.
Carl Renken a fost la noi de zeci de ori
şi nu a prezentat niciodată comportament nici măcar pasiv agresiv.
- Crezi că inventez? - Sigur că nu.
Dar ieri, un pacient aflat în grija ta
s-a sinucis brutal în faţa ta.
Esta posibil ca atunci când ai presupus
că Carl Renken este un pericol pentru el însuşi,
mintea ta să fi reacţionat în consecinţă?
Presupun că s-ar putea să fi interpretat greşit situaţia şi să fi reacţionat excesiv.
Bine.
Deci, uite ce urmează.
O să-ţi iei o săptămână liberă plătită.
Morgan, chiar nu e necesar.
De luni de zile lucrezi 80 de ore pe săptămână.
sunt îngrijorat că nu prea dormi.
Nu-i putem ajuta pe pacienţi dacă nu avem grijă de sănătatea noastră mentală.
Este în interesul unităţii
să-ţi iei o săptămână liberă şi să-ţi limpezeşti mintea.
Fă ce ai de făcut şi întoarce-te apoi concentrată.
La naiba!
- Alo? - Sunt de la compania de securitate.
Spune-ţi-mi numele şi parola.
Rose Cotter.
Parola - "Acapulco".
Doamnă, am primit o alarmă de efracţie.
Da, uşa din spate a casei mele e deschisă.
Sunteţi singură în casă, doamnă?
Da.
Sigur?
Poftim?
Rose, eşti sigură că n-ai lăsat pe nimeni înăuntru?
Priveşte în spatele tău.
Alo?
Sunt de la firma de securitate.
Puteţi să-mi spuneţi numele şi parola?
Am făcut un tur complet al casei, inclusiv pe dinafară. Totul e în regulă.
Cum e cu uşa din spate?
E posibil să nu fi fost bine închisă ultima dată?
Nu ştiu, poate.
În locul dvs. nu mi-aş face griji.
Alarme false se produc tot timpul.
Sunaţi-ne dacă mai apare ceva.
Bine.
Bună seara.
Seara bună.
Ce s-a întâmplat?
Mustaţă?
Mustaţă!
Ai vreun motiv pentru care ai pus alarma?
Chiar nu-mi amintesc să fi făcut asta.
Cred că am pus alarma din greşeală.
Din greşeală?
Scuze. Scuze.
Aveam capul prins cu serviciul,
cu locul acela ciudat, înnegurat, spaţial.
A mai fost incidentul acela ciudat de la muncă...
iar şeful meu m-a pus să...
Scuze.
- Totul e în regulă acum. - Eşti sigură?
Nu, sunt bine. M-am descărcat.
Bine.
Caută-l pe Mustaţă.
Nu l-am văzut deloc pe aici.
Da.
Rose, ai mai spart încă un pahar?
Mustaţă?
Vino aici, pisicel.
Te rog...
Mustaţă!
Arată ca toţi oamenii. Arată ca diferiţi oameni.
Uneori pretinde că e cineva cunoscut.
Uneori e ca un străin oarecare. Alteori...
Alteori arată ca bunicul meu
care a murit în faţa mea când aveam 7 ani.
Dar reprezintă acelaşi lucru.
Îmi zâmbeşte, dar nu cu zâmbet prietenos.
E cel mai cumplit zâmbet văzut vreodată.
Iar ori de câte ori îl văd, am sentimentul cumplit
că ceva teribil urmează să se întâmple.
O, doamne, NU!
Nu! Este aici! Te rog!
Pleacă! Te rog! Nu!
Am o urgenţă medicală în sala 2.
Am nevoie de personal chiar acum. Grăbiţi-vă.
Laura?
Rose.
Laura?
ROSE!
Rose?
Doamne! Rose! Rose!
Ce naiba? Rose, lasă jos cuţitul!
Rose!
Bună.
Rose?
Ce surpriză.
Nu neapărat sângele a contat.
Mai mult era vorba...
despre faţa ei.
Privirea ce-o avea.
Cum te făcea asta să te simţi?
Îngrozită, evident.
Vulnerabilă.
Vinovată.
Vinovată?
Păi, era pacienta mea.
Era o tânără tulburată pe care o întâlnisei cu 10 minute mai devreme.
Da, dar...
Am impresia că m-am blocat pe asta.
Nu pot să mi-o scot din cap.
Te-ai gândit că motivul pentru care te simţi blocată
ar putea mai degrabă să aibă legătură cu sinuciderea mamei tale?
Încă te învinovăţeşti?
Chiar nu încerc să acuz din nou
acea parte din viaţa mea.
Despre ce ai vrea să vorbim?
Speram să obţin o reţetă pentru Risperdal.
De când cu...
pacienta mea, am început
să văd lucruri
şi să aud chestii.
Sunt sigură că este un simptom post-traumatic.
Hai să evităm auto-diagnosticarea.
Ce vezi şi ce auzi, mai exact?
Ecouri la ce s-a întâmplat cu pacienta.
Înţelegi, doar momente trecătoare
de halucinaţii induse de stress.
Dar când se întâmplă, le simt...
materiale, fizice şi neliniştitoare.
Rose, din partea mea, nu pari delirantă sau nelalocul tău.
Şi sigur nu eşti psihotică.
Impresia mea e că experienţa cu pacienta
a declanşat anxietăţi vechi
suprapuse cu prea mult stress şi somn insuficient.
Ai traume vechi, nevindecate complet.
Şi este posibil să nu se vindece complet. Asta e natura traumei.
Dar poţi învăţa să le controlezi.
Ai mai consultat pacienţi
de când încerci să faci faţă situaţiei?
Nu. Am luat o scurtă pauză.
Bine.
Dacă vrei sfatul meu,
foloseşte timpul să faci ceva diferit.
Orice îţi va abate gândurile de la
declanşatorii ce îţi cauzează stresul.
Mai cred că de ajutor ar fi
să reluăm sesiunile noastre regulate.
Desigur.
Şi cu reţeta de Risperdal?
Înainte să începem vreun tratament, vorbim din nou săptămâna viitoare.
Între timp, mă poţi suna oricând.
Desigur.
Nu, te-am rugat să-mi aduci un şpriţ de vin alb. Isuse!
- O, Doamne. Ai reuşit. - Bună. Surpriză.
Intră.
Credeam că eşti la muncă.
- M-am decis să îmi iau liber. - Iau eu asta.
Hei, Greg. Ce faci acolo?
Ţi-am spus să nu le aduci încă.
Doamne!
Doamnelor, mă duc să-l temperez pe soţul meu de rahat.
Una dintre voi să-i prezinte surorii mele răcoritoarele pentru adulţi.
Sigur. Avem stocuri în bucătărie, Vino.
Stai. Tu eşti terapeuta, nu?
Da, eu sunt.
O, ce bine. Pot să-ţi cer sfatul?
Ce tare!
De la Harper. Mama lui Harper.
Acesta e de la mătuşa Rose.
Deshide-l!
Rupe ambalajul!
Ce ai primit, iubire?
Nu. Nu.
O, doamne. Nu, nu. E Mustaţă.
Ce naiba e cu tine?
Asta nu se poate.
Nu. Nu, nu. Îţi jur că n-am fost eu de vină.
Nu eu. N-am fost eu, jur.
Trebuie să mă credeţi, vă rog.
Credeţi-mă, vă rog.
Ce naiba eşti? Lasă-mă naibii în pace!
O vedeţi. Trebuie s-o vedeţi.
Te rog, Holly, spune-mi că vezi pe cineva.
Te rog.
Bună, Rose.
La naiba.
Am auzit că te-au dus la urgenţe.
Am vrut să vin să văd ce faci.
Sunt bine.
A fost un accident. Mulţumesc.
Mi s-a spus că ai avut un atac de anxietate.
Rose, ca să fiu cinstit, mă îngrijorezi.
Şi, spun ca prieten,
cred că trebuie să vorbeşti cu cineva.
Profesional vorbind, acum te vezi cu cineva?
Rose, mă asculţi?
Aşteaptă.
Trebuie să-ţi spun ceva,
şi vreau să ştii
că nu sunt nebună.
Ok.
Bine.
Ceva...
mi se întâmplă.
şi-ţi va fi foarte greu să mă crezi.
Poate ar trebui să intrăm în casă.
Nu, stai! Ascultă-mă! Scuze. Scuze.
Îmi pare tare rău.
Deci...
Ceva mă înspăimântă.
Un fel de energie sau spirit malefic.
Nu ştiu exact ce este, dar...
cred că asta mi-a ucis pacienta
pentru că înainte să moară mi-a descris că a trăit acelaşi lucru
lucru care acum s-a ataşat cumva de mine.
...şi...
sunt foarte speriată
că urmează să se întâmple ceva rău.
Am mare nevoie să spui ceva.
Ce ai vrea să spun?
Vreau să mă crezi.
Rose, vorbeşti despre o fantomă.
Nu, nu. Nu e.
Nu e o fantomă.
E altceva.
În ordine.
Îmi pare rău.
Nu pot.
Acum nu pot face asta.
Nu. Trevor!
Stai, aşteaptă! Nu pleca!
Vreau să... Nu ai ascultat ce am spus.
- Da? - Rose!
Ce naiba aş putea spune ca să-ţi răspund?
- Doamne, tu auzi ce spui? - Parcă eşti nebună.
Nu sunt nebună!
Îmi pare rău.
E genetică, nu?
Ce să fie?
Boala mintală.
O poţi moşteni de la unul dintre părinţi.
M-am documentat.
Şi de ce ai face asta?
Pentru că vreau să aflu
de cine anume îmi voi lega întreaga viaţă.
E chiar atât de necinstit?
Intru în casă.
Nu, te rog, Trevor. Sunt în pericol!
Rose!
- Tu l-ai omorât pe Mustaţă? - Nu!
Nu! Nu eu am fost.
Atunci spune-mi ce s-a întâmplat cu el?
Chestia aia a făcut-o.
Trevor, te rog.
Te rog mult.
Te rog. Te rog.
Rose.
Vino aici.
Rose.
Copila mea...
Te rog, ajută-mă.
Mami a făcut o greşeală.
Nu, nu, nu.
Rose!
Uită-te pe unde mergi!
- Eşti nebună? - Scuze. Îmi pare rău.
D-na Muńoz?
La început,
am observat la el mici schimbări.
Apoi totul s-a petrecut cu repeziciune.
Era la limită.
Paranoic.
Se trezea ţipând în mijlocul nopţii.
Niciodată nu îl mai auzisem ţipând.
Apoi a încetat să mai doarmă.
L-am surprins purtând conversaţii cu el însuşi.
Vedea lucruri
făcea chestii ciudate
de care nu părea că îşi aminteşte.
Şi într-o dimineaţă a murit.
În acea noapte m-a sunat poliţia şi mi-a spus că a murit.
Mi-au cerut să identific cadavrul.
Faţa lui...
După 25 de ani de căsnicie,
atât mi-a mai rămas ca să mi-l amintesc.
Îmi pare atât de rău.
V-a descris Gabriel vreodată, lucrurile pe care le vedea el?
O să vă arăt.
Ar fi trebuit să le dau jos pe toate,
dar nu pot să sufăr să stau aici.
Asta spunea Gabriel că a văzut.
Spunea într-una că chestia asta încerca să pătrundă în adâncul lui.
Acesta e fratele lui Gabriel.
A murit într-un accident acum 20 de ani.
Gabriel nu a putut trece peste asta.
De când dura situaţia asta?
De când s-a întors de la conferinţa aia anuală.
De când a văzut-o pe femeia aia îngrozitoare care s-a sinucis.
Dar nimeni nu a anunţat incidentul.
- A văzut pe cineva sinucigându-se? - Da.
Am crezut că ştiai.
Cum o chema?
Nu-mi amintesc. Trebuie să caut.
A spus el vreodată...
de ce se întâmplau toate astea?
A găsit vreo explicaţie la asta?
Ce fel de reporter eşti?
D-nă Muńoz, soţul dvs. nu era nebun.
Lucrurile pe care le vedea el sunt reale. Le-am văzut şi eu.
Eşti o ahtiată şi tu?
Un fel de fanatică morbidă?
Cum naiba îndrăzneşti?
Nu, vă rog.
Ce i s-a întâmplat soţului, mi se întâmplă mie acum.
Ieşi din casa mea! Chiar acum!
Vă rog, spuneţi-mi numele acela!
Ieşi naibii din casa mea!
La naiba.
Da?
Bună.
Intră.
În sfârşit ai scăpat de canapeaua aia galbenă şi urâtă.
Da.
Ce mai e nou?
Presupun că n-ai venit să te revanşezi
după primirea rece de ieri.
Am nevoie de o favoare.
Mai vreau să nu pui întrebări.
Minunat. S-auzim!
Acum 9 zile,
un bărbat pe nume Gabriel Muńoz, s-a sinucis.
Vreau să aflu dacă a fost implicat şi în alte rapoarte recente ale poliţiei.
Poţi să afli asta pentru mine?
Vorbeşti serios?
Este ziua mea liberă. Du-te la secţie.
Joel, te rog?
Bine.
La naiba.
Bine, care e numele?
Gabriel Muńoz.
Bine. Am constatarea medico-legală.
Da. Mai este legat de încă un incident.
cu o săptămână mai devreme, de la o secţie din nord.
- Raport pentru ce? - A dat o declaraţie de martor.
Stătea la hotelul unde s-a sinucis o femeie.
Ok. Şi care era numele femeii?
Angela Powell.
Era agent imobiliar.
Dar ce este asta?
- La naiba. - Ce este?
E o poză de la locul faptei.
Vreau să o văd.
Nu.
- Lasă-mă s-o văd. - Nu.
Nu vrei să vezi asta. E vorba de probe.
Sau uită-te.
Rahat.
Ţi-am spus că e grotesc.
Bine.
Vreau să faci aceeaşi căutare, dar cu numele ei.
Al femeii, Angela.
Poţi să-mi spui despre ce este vorba?
Joel, ai spus că nu-mi pui niciun fel de întrebare.
Nu. Tu ai spus să nu-ţi pun întrebări.
Joel, am nevoie de ajutorul tău.
Ok?
Te rog?
A mai fost un raport anterior
cu patru zile înainte să moară.
Ce coincidenţă ciudată.
Şi ea a dat o declaraţie legată de o sinucidere.
Ce e aici? Un fişier video?
E o filmare de la camera de supraveghere.
- Dă-i drumul. - Se încarcă.
Ce naiba e asta?
Ştii, ziua mea se derula foarte bine.
- Poţi să derulezi înapoi? - Chiar vrei?
Derulează, Joel.
Opreşte aici.
Zâmbeşte?
Rose, cine sunt aceşti oameni?
Trebuie să plec.
Unde te duci?
Rose, unde te duci? Ce se întâmplă aici?
Am rămas foarte confuz.
Poţi să-mi mai faci un favor?
Ai o imprimantă?
Trevor, eşti aici?
Bună.
Bună, Rose.
Ce înseamnă asta? Ce face ea aici?
Am vrut să văd ce mai faci.
Vorbeam cu logodnicul meu.
Eu am chemat-o.
De ce?
Pentru că te comporţi complet dezechilibrat.
Eu nu...
şi nu am ştiut ce altceva să fac.
Te ţii de glume?
Am venit la tine, la persoana cea mai de încredere posibil
şi ţi-am spus că sunt speriată de moarte.
Că am nevoie de tine.
Iar tu n-ai ascultat nicio vorbă din ce-am spus.
De ce crezi că am chemat-o?
Ce încerc să fac eu este să te ajut.
Ba nu. Tu faci ca asta să nu aibă legătură cu tine.
Eşti în regulă cât timp totul e agreabil şi uşor,
dar interzici oricărui lucru să devină real,
sau doar puţin mai dificil.
Iar tu doar..
Tu te gândeşti doar la cum îţi va afecta planul unei vieţi perfecte.
- Vorbeşti serios? - Da.
Dacă asta simţi tu, oare de ce mai suntem împreună?
Poate nici nu ştiu.
De ce să nu tragem puţin aer în piept
De ce naiba nu te faci comodă ca acasă!
Rose, acum chiar pleci?
- Greg. - Rose, ce cauţi aici?
Holly e acasă? Trebuie să vorbesc cu ea.
Nu cred că este o idee bună.
Greg, lasă-mă să vorbesc cu sora mea. Holly!
Vii aici şi-mi vorbeşti mie aşa?
Holly, pot să-ţi vorbesc o secundă?
- Nu cred că... - Pot să-ţi vorbesc, te rog?
Sincer, nu cred că e o idee bună.
- Da, e în regulă - Holly!
- Du-te naibii înăuntru. - Bine.
Cum eşti?
Mi s-au deschis ochii.
Am fost blestemată.
Da, eu...
sau am picat cumva într-o capcană.
Am luat-o de la o pacientă.
A fost blestemată, iar când a murit, mi-a transferat-o mie.
Iar acum sunt ameninţată de această entitate.
De o entitate?
Asta l-a ucis pe Mustaţă.
A fost ieri la petrecere, dar tu nu o puteai vedea.
Nimeni n-o vede, cu excepţia mea.
Iisuse!
Stai, Holly,
ştiu că e greu să crezi asta,
la început şi pentru mine a fost dificil să cred.
Dar uită-te la poza asta
Of, Rose, de ce ai la tine poza asta?
Pentru că li s-a întâmplat şi altor oameni.
Şi toţi sunt morţi acum.
Rose! Iar Holly, eu urmez!
Rose, blestemele nu sunt reale!
Ai un fel de...
...cădere psihică.
Poftim? Nu, nu, Holly.
Nu mă asculţi.
- Nu mă asculţi. - Rose.
Exact asta s-a întâmplat şi cu mama.
Vorbeşti exact ca ea.
De unde naiba ştii tu asta?
Pardon?
Nu ai fost în preajmă când starea mamei a devenit rea.
Unde erai când a murit?
Nu ştii ce vorbeşti.
Pentru că eram cea mare, am primit ce e mai rău din nebunia mamei.
Trebuia să fug de acasă,
era singura cale să supravieţuiesc.
Îmi pare rău
că te-am lăsat singură şi că tu a trebuit să o găseşti aşa.
Ştiu că asta te-a terminat...
că nu e cinstit aşa.
Aş vrea să fi putut face ceva,
dar Rose, am încercat din greu să-mi văd de viaţa mea,
să las tot rahatul în urmă.
Dar tu parcă nu poţi accepta faptul
că mama şi-a pierdut minţile şi s-a sinucis.
iar tu laşi ca asta să-ţi definească viaţa,
şi mă pedepseşti pentru că nu vreau şi eu.
Îmi pare rău că eu încerc de fapt să ajut oamenii
în loc să fiu doar o femeie casnică din comitetul de părinţi,
care trăieşte cu îngâmfare în propriul ei glob de sticlă!
Nu ştiu de ce am spus asta.
N-o să fac asta. N-o să fac asta cu tine.
L-ai traumatizat complet pe Jackson.
Nu poţi fi în preajma mea când eşti aşa.
La naiba.
Rahat.
Holly?
La naiba!
Nenorocitule!
Joel?
De ce nu mi-ai spus de legătura pacienţilor tăi cu ceilalţi?
După ce ai plecat am făcut săpături.
Legat de acele cazuri.
Acelaşi tipar. Merge cu mult înapoi în timp.
Până acum am găsit 20 de cazuri cu 19 victime suicidare
toate cu legătură directă.
inclusiv lucrurile pe care şi le fac oamenii.
Rahat!
Stai, ai spus 20 de cazuri, cu numai 19 sinucideri.
Un caz iese din tipar.
Un contabil, Robert Talley.
Partenerul lui de afaceri s-a sinucis chiar în faţa lui,
iar 4 zile mai târziu, Talley se duce
şi ucide o femeie pe care n-o mai întâlnise înainte,
ieşind complet din tipar.
Dar, i-auzi asta, o săptămână mai târziu,
martorul ocular la crimă
se sinucide şi el.
Şi tiparul continuă.
- Deci omul este în viaţă? - Da.
Este deţinut în Altoona.
Joel, trebuie să vorbesc cu el.
Am nevoie să spui ceva.
Da. Spun.
Doar..
Lasă-mă o secundă.
Credeam că o să spui că asta e un fel de
sectă sinucigaşă sau schemă de şantaj.
Asta e...
Măi, Joel!
Ok.
Să punem deoparte ipoteza
existenţei unui spirit malefic, sau forţă supranaturală
Tu zici că
acest lucru sare
din om în om,
şi asta îi face să se sinucidă?
Ok, dar poate nu e sinucidere.
Cum adică?
Pacienta mea era înspăimântată,
dar nu era genul sinucigaş.
Dar la sfârşit, tot ce era legat de ea, s-a modificat.
Ca şi cum
persoana cu care vorbeam
...s-a dus,
şi altceva...
a preluat controlul.
Deci, cam la fel ca cu tipul...
Da!
din filmarea camerei de supraveghere?
Da, da, exact aşa.
Of, Doamne! Ce naiba...?
În cazurile pe care le-ai descoperit...
cât a durat până a murit fiecare victimă?
Nimeni n-a supravieţuit mai mult de o săptămână.
Unii nici n-au trecut de patru zile.
La mine azi a fost ziua a patra.
Hei.
Orice ar fi păţit acei oameni,
n-o să păţeşti şi tu.
Îţi promit.
Gardian la poarta trei.
Trimiteţi un gardian la poarta trei.
Mulţumesc.
Daţi-le un apel.
Sunt în ordine.
NU VORBIŢI PE HOL
Îţi rămân îndatorat, Doug.
Ai noroc că
şi-a concediat toţi avocaţii numiţi din oficiu.
Ştii ce a făcut tipul ăsta, nu?
D-na doctor Cotter face profilul psihologic
într-un caz similar de-al nostru.
Bine. Talley are nebunii cât un coş mare.
Vă doresc succes.
Aveţi voie doar 10 minute cu el.
Atât pot să fac fără mandat.
Apreciez asta.
D-le Talley, numele meu este Dr. Rose Cotter,
şi...
sper să aveţi amabilitatea
să răspundeţi la nişte întrebări
Am răspuns la întrebări. Am mărturisit.
De fapt nu mă interesează acuzaţiile ce vi se aduc.
Vreau să aflu tot ce aţi trăit în zilele premergătoare crimei.
Am un pacient,
o fată tânără.
Cu patru zile înainte,
un om se sinucisese în faţa ei.
şi de atunci a început să vadă ceva
Ceva ce pretindea că reprezintă alţi oameni.
Omul pe care l-a văzut sinucigându-se,
spunea că vede exact acelaşi lucru.
Ce naiba vrei de la mine?
- Ce anume este? - Nu ştiu.
Nu ştiu.
De ce toţi ceilalţi
care l-au văzut sunt morţi, iar tu eşti în viaţă?
De ce? Te rog.
D-le Talley, puteţi să o ajutaţi.
Vă rog.
Să plece poliţaiul.
Asta nu se va întâmpla.
Fă-l să plece şi o să-ţi spun ce ştiu.
Joel, te rog.
O să fiu afară, da?
Am încercat să aflu tot ce se putea despre chestia aia.
Au mai fost în trecut nişte legături.
Am găsit una în Brazilia, acum câţiva ani.
Un om de acolo a întrerupt lanţul
omorându-şi vecinul şi transferând chestia asta soţiei lui.
Pacientul tău va muri
dacă nu ucide pe cineva.
Numai aşa poţi scăpa de chestia asta.
E singura cale.
Să se asigure că există un martor căruia să-i transfere chestia,
pentru că această chestie are nevoie de traumă ca să se răspândească.
Asta îi dă putere. Trauma.
Pacienta trebuie să facă să conteze.
Spune-i să folosească o armă.
Să facă cât de multă mizerie poate
Nu pot să omor pe cineva!
Tu eşti?
Tu o ai acum?
De ce naiba ai venit aici?
Nu mi-o dai mie înapoi!
- Pleacă de aici! - Îmi pare rău.
Ieşi de aici!
Piei din faţa mea!
Luaţi-o din faţa mea!
Stai.
He! Aşteaptă!
- Ce s-a întâmplat acolo? - Nimic.
Ce a spus?
Nimic.
Cum, nimic?
Şi-a ieşit din minţi, Joel.
La naiba.
Ce cauţi aici?
Îmi cer iertare că ieri te-am făcut să te simţi înghesuită.
A fost o abordare greşită.
Daa
E timpul să pleci.
Rose, amândouă ştim că am responsabilitatea să anunţ autorităţile
dacă eşti un pericol pentru tine sau pentru alţii.
Vreau să mă convingi că nu eşti un pericol.
Trevor a spus că au fost vorbe despre fantome.
N-am folosit cuvântul "fantome".
Fiinţe malefice, atunci. Paranormal.
I-am spus că văd lucruri, ceea ce ţi-am spus şi ţie.
Care acum nu se mai petrec.
Eram stresată şi văduvită de somn.
M-am confesat lui şi evident asta a fost o greşeală.
Dar asta e.
Gata? Suntem în ordine?
Cum te simţi astăzi?
Stai să mă gândesc...
Sunt sigură că logodnicul meu crede că sunt nebună.
Sora mea tocmai m-a trântit uşa în nas.
Şi acum
fosta mea psihiatră
face vizite neanunţate la domiciliu
ca să se asigure că nu sunt un pericol.
Aşa că,
în afară de asta, sunt foarte bine.
Nu răspunzi?
Ce-i?
Rose, sunt Madeline.
Te-am căutat pe mobil toată dimineaţa.
Sunt preocupată de modul cum am lăsat ieri lucrurile între noi.
Rose?
Alo?
- Nu! - Rose?
Nu, nu.
E timpul, Rose.
Ce naiba eşti tu?
Te rog...
Nu, nu.
Nu. Nu, nu.
Nu.
Bună, Dr. Cotter.
Nu trebuia să fii liberă?
Vin doar să iau ceva din birou.
Carl, bună!
- Nu. Nuu. - E în ordine.
Nu, nu, nuu.
- E în ordine. - Of, Doamne.
Nu, nu. Nu, nu, nuuu.
- Şşştttt. Calmează-te. - Nu! Nu, nuuuu!
- Nu! Nu! - Şştt! Taci dracului!
Calmează-te! Ok?
Rose.
Ce faci aici?
Nu ştiu.
Rose, nu poţi sta pe lângă pacienţi.
La naiba! Rose!
La naiba!
Rose, ce faci aici?
Nimic.
Nu ştiu.
Nu ştiu de ce...
Hai să mergem înăuntru să discutăm.
Nu! E...
Nu e deloc bine.
Rose, nu cred că trebuie să stai singură.
Trebuie să stau singură.
Am nevoie să stau singură.
Îmi pare rău, trebuie să merg.
Rose, nu cred că pleci nicăieri!
Tu calmează-te, eu voi da un telefon.
Rose, nu pleca nicăieri.
Aşteaptă, Rose, te rog.
Nu pleca nicăieri.
Rose! Rose, aşteaptă! Rose!
Sunt Joel. Rose, există o alertă de intervenţie a poliţiei pentru tine
în care spune că eşti periculoasă. Ce naiba s-a întâmplat?
- Ştiu ce trebuie să fac. - Cum?
Ca să supravieţuiască, această chestie,
are nevoie ca victimele s-o dea mai departe,
dar dacă nu e nimeni în preajmă, nu poate trece mai departe.
Cât timp sunt singură,
Pot să o deprivez de ce are nevoie.
Asta nu are noimă.
Planul tău este ca de-acum să eviţi oamenii?
Nu voi fugi într-una, da?
Trebuie să-i fac faţă.
Rose, vin la tine. Spune-mi unde...
Rose.
Draga mea...
Ajută-mă, te rog.
Mami a făcut o greşeală.
Mergi la telefon.
Sună după ajutor.
Rose!
Rose.
E în regulă, copila mea.
Vino aici.
Îmi pare atât de rău.
N-am fost o mamă bună.
Vreau să fiu. Chiar încerc să fiu.
Dar uneori este...
prea mult.
Am ceva teribil înăuntrul meu.
Mă urăsc.
Opreşte-te.
Ţi-e ruşine cu mine?
Nu.
Şi atunci de ce nu mă laşi să mor?
De ce nu m-ai salvat?
Nu e vina mea.
Ai fi putut chema ajutoare.
Opreşte-te.
- Dar nu ai făcut-o. - Opreşte-te.
Ţi-ai dorit să mor.
Pentru că mi-era teamă de tine!
Aveam doar 10 ani
şi tu erai un monstru.
Dar ştiu că nu e corect. Ai nevoie de ajutor.
Dar n-am putut.
Şi am purtat vina
întreaga mea viaţă.
Şi acum trebuie să o las să treacă.
Trebuie s-o las să treacă.
Asta nu se întâmplă în realitate.
Dar Rose,
mintea ta...
o face reală.
Ce eşti tu?
De ce îmi faci mie asta?
Pentru că mintea ta...
...mă invită.
Nu poţi evada din mintea ta, Rose.
Este...
...doar în mintea mea.
Nici tu nu poţi scăpa.
Rose!
Vai, ce rahat.
Eşti bine?
- Pot să intru pentru o clipă? - Da, da.
Pe unde ai fost?
Îmi pare rău.
Îmi pare rău
că te-am târît...
în tot rahatul ăsta al meu.
Toată viaţa mea,
mi-a fost frică să las oamenii să se apropie de mine,
pentru că mi-era frică...
de ce-ar putea vedea dacă privesc cu adevărat.
Şi astfel, am ridicat ziduri şi am ţinut oamenii la distanţă.
Şi apoi...
Te-am întâlnit,
şi...
am putut simţi cum se dărâmă zidurile.
şi asta m-a speriat de moarte.
Şi aşa...
Am fost egoistă
şi asta nu era...
cinstit faţă de tine.
Şi îmi pare tare, tare rău.
Şi sunt egoistă din nou fie doar şi întrebând,
dar crezi că...
aş putea rămâne la tine, doar să...
doar să dorm?
Poţi să...
...stai cu mine cât timp dorm?
Te rog.
Da, sigur că o să stau cu tine.
Rămân cu tine pentru totdeauna.
Nu se poate.
Nu.
Nu, nu, nu, nu.
Nu, nuuu.
Rose.
Nu, nu, nuuu!
Rose!
Rose, deschide uşa!
Deschide uşa.
Rose!
Nuuu!
Nuuuu!
La naiba!
Rezistă, vin acum!
Nuuuu!
Rose!
Nuuuu!
Rose.
Rose?
Subtitrare: Guva
Resincronizare:Laurbest