Cu aproximativ 6 ani şi jumătate în urmă...
- Ben! - Iată-te! Cum merge, Chuck?
- Aproape că arăţi mai bine decât în reclamă - Au şmecheriile lor. Ce pot spune?
Am un dealer de maşini noi, dincolo de pod. Nancy a fost la inaugurare.
E o tradiţie de când o aşteptam pe Susan. A fost al doilea nostru dealer de maşini.
A strâns atâtea mâini după ce am tăiat panglica...
A vândut chiar ea 3 maşini şi mi-a cerut comision. Mie!
Credeam că glumeşte, dar vorbea serios. Aşa că am plătit-o. Ştii ce-a făcut?
A ieşit şi mi-a cumpărat 3 costume, să par afacerist, nu dealer de maşini.
Unele lucruri nu pot fi schimbate. Apropo, dacă ai probleme cu maşina,
sună-mă şi ţi-o repar de-o să pară a unui doctor de pe Madison Avenue.
- Rămâne stabilit. - Super, Chuck.
Bun. Ne vedem la anul, Chuck. Sau... jucăm un golf în vara asta?
Înainte de asta... Nu-mi place electrocardiograma ta.
- Nu-ţi place? - Este neregulată.
Ar putea fi ceva serios. Trebuie să ne uităm mai bine.
Te programez pentru un Diagnostics 64, un fel de tomograf.
Indică starea reală a...
Astăzi...
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31
- Uite-l! Tată! - Bunicule!
- Tati...
Nu-mi spune tată.
Nu mă striga "tată", iar tu nu mă striga "bunic". Nu acum.
- Cum să te strig? - Tu poţi să-mi spui "tati".
- Nu. Aşa îi spun tatălui meu. - Atunci spune-mi Căpitanul Ben.
- Asta unde e? - Nu te uita! Nu te uita! O să strici totul.
- Blondă gen Miami? - Mă măsoară din cap în picioare.
Îmbrăţişează-mă, să pară că suntem căsătoriţi.
Tată!
Nu mă striga "tată".
Sigur c-o să se bucure să mă vadă.
- Nepoţelul meu preferat! - Bună, scumpo.
Nu pot să cred că ţi-ai făcut timp pentru noi.
Unde sunt femeile divorţate din jurul tău?
- Nu e corect... - Aşa-i, am uitat de văduve.
- De ce mă bucur să te văd încă? - Pentru că nu eşti măritată cu mine.
- Aşa-i. Ia loc alături de noi. - Poate că stau câteva minute.
- Deja îi faci ochi dulci. - Nu ştiu despre ce vorbeşti.
Neagă, neagă, neagă. E în starea de negare.
Bună ziua! Pot să vă iau comanda?
- Eu vreau un burger cu brânză. - Va lua unul de curcan.
- E o chestiune de timp până voi fi sunată. - Aştepţi acel apel de 30 de ani.
Bine. Eu vreau pui cu salată.
- Sandviş cu ton, vă rog. - Sandviş cu brânză, vă rog.
Tată, îl duc pe Scotty la Muzeul Naţional de Istorie în weekend.
- Gary lucrează. Vrei să vii? - Nu pot.
- De ce nu? - Îmi pare rău, Scotty.
Să vezi ce-o să-ţi placă asta. Merg la colegiu în acest weekend.
Doamne! Te-au convins să vezi în sfârşit biblioteca Kalmen?
Eu şi Jordan o ducem pe fiica ei la un interviu.
Ea n-are tată?
Are şi el viaţa lui...
De ce nu-şi duce singură copilul?
Din cauza relaţiei pe care o am cu decanul.
Măcar o placi pe această Jordan?
- Tată, ai 60 de ani... - Ba nu.
Aproape, şi te întâlneşti cu o femeie, datorită relaţiilor tatălui ei.
- Nu mă duc singur acolo. Nu mă duc. - Ai promis.
Am promis că merg cu tine.
- Dar sunt bolnavă. Nu pot să merg. - Reprogramează.
Alice nu-şi poate reprograma interviul pentru facultate din cauza gripei mele.
- Ţi-am spus că trebuia să-ţi faci vaccinul. - Nu-mi plac injecţiile.
- Iar acum ai răcit. - Mamă, nu-i nimic. Mă duc singură.
- Chiar prefer aşa. - Vezi? Nu vrea să merg cu ea.
- E trotilată. - Exact de asta voiam să meargă cu un adult.
Să-i mai taie elanul, altfel ar putea veni ameţită acasă.
Mamă, nu mă mai îmbăt din clasa a VIII-a.
Nu contează. Nu te duci singură acolo.
Mă laşi o clipă cu Benjamin, te rog?
- Nu cred că e o idee bună. - Nu te obosea gânditul?
- De ce nu merge cu tatăl ei? - E cu treabă la vreo fabrică, pe undeva.
Să nu uit, tocmai mi-au trimis prin e-mail confirmarea. Ţi-am printat-o.
- Deci e totul stabilit? - Da.
Gândeşte-te că e un weekend în familie. Întâi mergi la întâlnire, tata te rezolvă...
Apoi o duci pe fiica mea la interviul pentru colegiu.
- E o locaţie excelentă pentru deschidere. - Are vad frumos pentru trafic.
Frumos? Extraordinar! Cu relaţiile mele, va funcţiona imediat.
Oamenii vor cheltui aici. A absolvit fiica liceul? Îi iei un SUV cu 6 locuri.
- Se mută fiul la casa lui? Îi iei maşină. - Şarlatan bătrân!
Este la nord de aici, la 38 de kilometri. Renumele familiei e bun aici în comunitate.
Conform statisticilor, numele tău e cunoscut comunităţii, dar nu şi agreat.
Pete... am plătit amenda. Am restituit totul.
A fost dureros. Ar trebui să încerci şi tu câteodată.
Am sponsorizat Liga Mică la fotbal, spălătoria auto a şcolii...
Părerea negativă va dispărea.
Dle Kalmen, vă voi vorbi deschis. Cu tot respectul...
Te recomand pentru afacere, pentru că cifrele sunt bune,
pentru că prima mea slujbă a fost la departamentul financiar.
- Nu! - Da...
Am crescut urmărindu-ţi reclamele la televizor:
"Eu sunt Ben Kalmen, vânzătorul de maşini din New York".
Probabil tu m-ai inspirat să intru în acest domeniu de afaceri.
Dar nu cred că recomandarea mea îţi va folosi.
Comitetul agenţilor de vânzări auto nu are obiceiul să acorde credit
oamenilor care au cauzat ruşine publică în acest domeniu.
Dacă tu mă recomanzi Comisiei, o să rezolv eu să fie aprobată.
- Corect. - Bine. Să-ţi arăt spaţiul se servicii.
O să îţi placă.
A mers cât de bine se putea.
Dar, Jordan, te rog, trebuie să-l faci pe tatăl tău să vorbească cu cei trei tipi,
cei trei tipi mai tineri nu erau acolo când am avut...
Să mă dezbrac şi pentru el? Sau crezi că te poţi descurca?
- Da, dle, am înţeles, dle colonel. - Bine.
- Pe loc repaus. Hei, îmi place asta. - Aşadar, în legătură cu weekendul...
Yves? Poţi să dai temperatura la maximum? Vreau să transpir. Da?
Uite, nu cred că Allyson mă vrea acolo cu ea, bine?
Ba da, vrea. La fel cum şi tatăl meu vrea să irosească 50 de ani
de bun renume şi relaţii, precum şi
poziţia lui în Consiliul de conducere...
doar ca să angajeze un escroc, după ce aproape a distrus reputaţia întregii firme.
În regulă, Boston, sosesc.
M-aş simţi mult mai bine dacă nu ai apărea. Pot să văd cât de mult vrei asta.
Du-te la familia Foxwood în weekend, sau la familia Hampton,
sau oriunde altundeva. Stai ascuns.
Haide, asta ai sperat tot timpul.
Încearcă doar să nu iei vreo boală să o îmbolnăveşti pe mama mai târziu,
pentru că nu vreau să trebuiască să am grijă de ea.
- Nu o mint pe mama ta. - Asta se cheamă minciună, omule.
Cum îi spui?
Întreabă-mă unde am fost să beau acum câteva nopţi.
- Credeam că ai spus că tu nu bei. - Am spus că nu mă îmbăt.
Bine. Unde ai fost să bei acum câteva nopţi?
La barul de pe strada Warwick.
- În care noapte a fost asta? - În noaptea în care ai sperat că nu a fost.
Pentru că erai în casă cu o europeancă din est de pe un site specializat.
Era verişoara mea, Eva. Era în oraş cu afaceri.
Nu ştiu de ce nu ai venit să o saluţi.
Am vrut să fac asta, dar tocmai atunci am văzut cum îi băgai mâna sub fustă.
Am crezut că poate ţi-a căzut ceva.
Apoi a început să se mişte în aşa fel încât m-am gândit:
"Nu cred că i-a căzut nimic".
Gin. Asta înseamnă că ai câştigat mâna asta.
- Nu joc cărţi. - Cel puţin nu m-ai spus. Mulţumesc.
Şi eu aş înşela-o dacă ar fi prietena mea. Să ai un weekend plăcut, Ben.
Bine, o să fac asta pentru tine, nu pentru mama ta. Cunosc şcoala, îl cunosc pe decan.
Întotdeauna am regretat că n-am fost la interviul la colegiu al lui Susan.
Am fost foarte ocupat.
Da, mama spune că îţi petreci multe ore la MSNBC şi CNN.
Şi că ai afaceri în toate oraşele din Long Island, New Jersey şi Connecticut.
O mică exagerare.
De asemenea a spus că strici totul tot timpul.
Aici nu exagerează. Uite, promit că n-o să-ţi stric weekendul.
O să-ţi prezint campusul, o să-ţi fac cunoştinţă cu decanul.
Pentru interviu o să-ţi uşurez lucrurile...
Apoi o să mă întorc la hotel şi o să poţi face ce doreşti.
De data asta eu nu voi spune nimic.
- Nu o să mă tratezi ca pe un copil, nu? - Ei bine, nu mai eşti un copil, nu?
Tipul trebuia să se întâlnească cu noi, nu ştiu unde naiba este.
- Credeam că îi cunoşti pe ăştia. - Pe învăţaţi. Doar le scriu cecuri mari.
- De unde îl cunoşti pe decan? - Vine în vizită la mine, sau...
venea, când avea nevoie de bani pentru departamentul de limba engleză,
sau când avea nevoie de fonduri pentru o librărie.
- Dar acum? - Din politeţe, sună când este în oraş.
Asta este drăguţ.
Ca să se asigure că o să-i mai scriu cecuri mari. Fereşte!
Hei! Hei, cretinule!
Lasă-l pe marele câine să vâneze! Lasă-l pe marele câine să vâneze!
Pe cine să las?
Lasă câinele... lasă frisbee-ul. Ne jucăm cu el. Aia era aruncarea mea.
M-ai numit cretin. O să fac să-mi merit numele.
Tâmpitule.
Dă-i drumul!
Ben!
- Ben, încetează! - Hei, încetaţi cu asta!
D-le poliţist. Ben Kalmen.
Trebuie să mă întâlnesc cu decanul Gitleson...
Actele! Vrea cineva să-mi spună ce s-a întâmplat aici?
Am avut o mică neînţelegere. Sunt dispus să uit dacă face şi el asta.
- Sigur. - Bine. Pleacă de aici!
Nu aşa de rapid. Vreau să ştiu ce cauţi în campusul meu.
Mă conduce la interviu.
- Este fiica ta? - Se întâlneşte cu mama.
- El ţi-a spus să zici asta? - Nu.
Bine, să vedem.
18.
Kalmen. Tu ai donat librăria şi restul, nu?
Sprijin colegiul cum pot, dle poliţist.
De asemenea tu eşti acela care i-a vândut vărului meu din Conneticut
o vechitură, care s-a dovedit a fi stricată. L-a costat 9.000 $ să o repare.
Avem unii agenţi fără scrupule. Îmi asum întreaga responsabilitate.
Ei bine, dacă o să faci ceva lipsit de scrupule în campusul meu,
o să primeşti mi mult decât asumarea răspunderii.
Da, dle.
- Frumos... - Dle Kalmen!
Da, eu sunt.
Eu sunt Daniel Cheston, vicepreşedintele al Senatului studenţilor.
M-a trimis decanul Gitleson să mă întâlnesc cu dvs.
- Eşti în regulă? - Sunt bine, Cheston, cât se poate de bine.
- Salut, Edward. Ce mai faci? - Bine, bine. O dimineaţă grea?
Ea este Allyson Karsch.
- Bună, Allyson. - Bună.
Allyson are cele mai bune recomandări din partea mea.
Ei bine, îmi pot imagina o mare sumă.
Uite cum o să facem... dl Cheston o să-ţi aducă în memorie împrejurimile.
M-am gândit că poate ai vrea să vezi biblioteca.
Apoi poţi reveni să te întâlneşti cu Allyson în holul Freeman.
Bine. În regulă.
Uite, Cheston, dacă ai de făcut altceva în afară de a-mi arăta împrejurimile, fă-o.
Nu vrei să vezi librăria?
- De ce? Pentru că poartă numele meu? - Da.
Nu.
Ştii, păşeşti cam ciudat. Vrei să mergem la dispensarul colegiului să te verifice?
- Nu mai merg la doctori. - Vrei să te cureţi puţin, măcar?
Poţi să foloseşti camera mea.
- Ai o prietenă, Cheston? - Cheston este de fapt numele de familie.
Numele meu este Daniel.
Păcat. Sunt milioane de Daniel în lume.
Oricine ar putea fi Daniel. Tu trebuie să fii Cheston.
- Bine. - Ai prietenă?
- Da, acum explorez... - Nu faci sex, nu?
- Nu am spus asta. - Totul despre tine spune asta.
Adică, uită-te la colţul tău de cameră.
Oricine are patul de colegiu făcut în genul celor de spital,
nu îşi petrece zilele aşa cum trebuie.
Nu credeam că fac asta.
- Ai avut o prietenă în liceu, da? - Da.
Ai cunoscut-o unde... în vreun program şcolar?
Eram coordonatori ai serviciilor comunităţii.
Bine. Ea s-a dus la colegiu, a cunoscut un junior, administrator al vreunei clădiri...
- De unde ai ştiut că era junior? - Întotdeauna este aşa.
Apoi ai rămas împotmolit. Ai încercat să-ţi dai seama cum ai pierdut-o pe...
- Laurie? - Diana.
Diana.
Să-ţi spun ceva.
Acolo afară sunt posibilităţi nesfârşite.
Hei, Cheston...
Ce zici de fata aia? Sau de cealaltă? Ce este în neregulă cu ele?
- Nimic. Probabil nu sunt interesate. - Pentru că nu ştii cum să vorbeşti cu ele.
Aşteaptă. Trebuie să... Bine.
Hei, fetelor...
- Ce mai faceţi? - Bine.
În regulă. Pa.
- Ce naiba le-ai spus? - O să ieşim cu ele.
- În seara asta? Nu, nu pot. - În seara asta o să mergem la o petrecere.
Vor fi ele şi alte fete ca ele.
Cândva vei fi de vârsta mea. Nu o să vrei să regreţi o noapte ca asta.
Hei, aşteaptă.
Da...
- Nu am spus nimic. - Ştiu.
Doar proştilor sentimentali le plac lucrurile astea.
Oricum, este drăguţ că banca este încă aici, ştii...
Să mergem.
O să am grijă de tine, nu îţi face griji. O să-ţi arăt camerele.
Îmi pare rău că am întârziat. Am încercat să te sun pe telefonul mobil.
Nu mi-ai răspuns.
Nicio problemă. El este Ted, mi-a arătat împrejurimile.
Ted Loof.
Bine.
Îi spuneam să vină în seara asta. Avem o petrecere.
Să-şi facă o idee despre cum este aici în campus.
Grozav, grozav. Pare să fie distractiv.
- Ţi-am spus că fetele alea nu vor apărea. - Şi ce contează?
Uită-te la fata aia. Şi la cealaltă de acolo.
Ne amestecăm printre ele.
- Nu, stăm aici şi bem bere. - Iar tu vrei să fii acolo, nu-i aşa?
- Nu. - Nu, nu, nu... uite-ţi fata acolo.
Haide, du-te acolo să vorbeşti cu ea.
Nu, nu e genul de fată cu care ai vorbi la o petrecere.
- Este serioasă, studioasă. - E acolo, nu? Are o băutură în mână.
Pentru că fratele ei este membru al frăţiei, nu îi face nimeni avansuri.
Dacă nu o să te duci acolo la ea, o să-ţi spun o povestire.
Bine?
Este cam dură, dar este adevărată. Aşa că îţi cer indulgenţă.
Bine, o ai.
În primul meu an aici, nu eram chiar ceea ce ai numi o elită.
Adică nici măcar nu aş fi fost invitat într-un asemenea loc.
- Avem o slujbă, să-mi plătesc şcoala. - Da, şi eu.
Da, ştiu, ţi-am văzut garderoba.
Nu eram ceea ce ai numi un nevinovat,
dar eram intimidat de multe lucrurile pe care le vedeam.
Ştii, în special de fete.
O fată a stat în faţa mea la ora de compunere.
Numele ei era Jennifer Angel. Serios.
În fiecare zi mă uitam fix la gâtul acestei fete.
Uneori îşi întorcea capul şi-i puteam vedea faţa.
Era frumoasă, foarte deşteaptă, curată...
Cheston, o doream foarte mult. Dar nu ştiam ce să fac.
Nu îmi puteam găsi curajul să o invit în oraş.
- Îmi părea de neatins. - Da, de neatins...
Peste câteva zile, lucram ca barman la o petrecere de colegiu.
Iar un idiot de membru al echipei de squash vine şi îmi cere un Jack,
pentru că îl doare spatele.
L-am întrebat ce se întâmplase, iar mi-a spus:
"Jennifer Angel".
Am întrebat: "Cum?"
Cheston, răspunsul lui a fost ca o lovitură a lui Joe Frazier direct în stomac.
Mi-a spus: "I-o trăgeam tare, iar ea mă implora să i-o trag mai tare.
În cele din urmă, i-am tras-o atât de tare
încât mi s-a rupt patul şi am căzut şi m-am lovit la spate".
- Iisuse. - Am rămas fără cuvinte în faţa tipului.
Am roşit. Nu sunt genul de tip care să se ruşineze, dar ştii ceva?
A fost cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat în viaţa mea.
Ştiind cum îi place şi că îi plăcea...
m-a eliberat şi m-a făcut să vorbesc cu ea.
Iar în următoarea săptămână, patul meu era aproape să se rupă.
Închidem în cinci minute, aşa că dacă vrei ceva, dăm la pachet.
Obişnuiam să stau aici cu Jimmy Merino întreaga noapte.
Era pe vremea când tatăl meu conducea acest loc.
Probabil că Jimmy senior te plăcea dintr-un motiv sau altul.
Dintr-un motiv sau altul? Poate pentru că te-am ajutat la fiecare oră de matematică?
Văd că-ţi aminteşti de ajutor, doar ca eu te ajutam pe tine.
- Poate nu în clasă. - Da, cred că ai dreptate.
Ştii, te-am sunat când ai avut problemele alea.
Dar nu am putut să trec de secretara ta.
Avea instrucţiuni, dar am primit mesajul. Apreciez, Jimmy.
Nu mă aşteptam să suni înapoi. Am vrut doar să ştii că am sunat.
Sper să înţelegi. Nu, este important să-ţi spun asta, pentru că...
Au fost multe telefoane la care nu am sunat înapoi şi îmi pare rău.
Dacă aş fi vrut să văd pe cineva în oraşul ăsta, tu ai fi fost acela.
Ştii, cât am lipsit...
- Întotdeauna ai spus că nu o să te întorci. - Da.
Şi aşa cum spuneai mereu, eu n-am plecat niciodată.
- Tu ai restaurantul aici. - Da.
- Iar acum eşti aici. - Acum sunt aici.
Vrei ceva?
Îmi poţi da un sandviş să-l mănânc aici?
- Cel obişnuit? - Da.
- Să-mi dai cel obişnuit după 35 de ani... - Bine, cel obişnuit.
Bine, trebuie să fac asta, dar trebuie să o fac... fără păr.
- Bine? - Îţi stă bine, totuşi.
Bine.
- Serios? - Mă refer la jocul lacrosse, ştii?
Antrenorul mi-a spus: "Vreau să joci fundaş".
- Da... - Da, aşa că i-am zis
că am jucat atacant tot timpul.
Am fost atacant în liceu, aşa că nici vorbă să joc apărător.
- Aşadar, acum joci atacant? - Nu, urmează.
Dar nu asta este important în povestirea asta.
Important este că l-am înfruntat.
Am urmărit ceea ce vreau eu.
Asta fac întotdeauna. Văd cee ce vreau, şi urmăresc acel lucru.
O distrezi, tinere. Cu siguranţă aşa sună.
Allyson? Da, pari amuzată.
Despre ce era povestirea? Glorie?
Sau e vorba despre severitatea eşuării în mod nobil?
Eu spun "severitate", pentru că asta vine de la un tip
care a eşuat în echipa colegiului.
Nu este nimic nobil într-un eşec.
Nu eşti de acord, Tom?
- Ted. - Ted. Ted...
Părinţii meu m-au numit după Theodore Roosevelt.
El este cel care a spus: "Nu criticile contează, ci cel care pierde cu măreţie."
Dar el a avut succes. Din cauza asta îi cunoaştem citatul. A devenit preşedinte.
A avut câteva eşecuri, dar a devenit un învingător.
Nu asta am înţeles eu din povestirea ta despre lacrosse.
Bună. Îmi poţi da un Dewar's cu gheaţă, te rog?
Sigur.
Mă duc la baie. Revin imediat.
Ceea ce vezi în campus se dovedeşte a fi altceva.
Ted nu este din localitate. Mie mi se pare drăguţ.
- De ce? O să mă împiedici? - Nu. Nu o să te opresc.
Fă ce vrei.
- O să mă spui mamei? - Ţi-am spus că nu o să fac asta, Allyson.
Nici măcar nu-mi pasă ce crede ea. Îmi pasă de cee ce crezi tu.
Tu ce părere ai?
Eu cred că este o pierdere de timp.
Cred că depui un mare efort pentru un câştig foarte mic.
Te referi în cameră?
Nu cred că trebuie să-ţi fac un desen.
Adică, un tip ca el, cu o fată care arată... ca tine...
Este foarte simplu. O să-ţi spună să mergi la el în cameră, să faci chestia aia,
apoi o să dispară.
- Şi tu ce o să câştigi din afacerea asta? - Afacere?
Adică asta este, nu-i aşa? Ştiu ce o să obţină el. Dar tu ce o să obţii?
Nu ştiu, am nevoie de o altă băutură.
Uite-l că vine, ce să fac?
Tu ai toate informaţiile, tu trebuie să decizi.
Ce ai spus în legătură cu ce s-ar fi întâmplat în camera aia,
ai avut dreptate.
Aş fi sfârşit uitându-mă fix în tavan toată noaptea, iar el ar fi dormit buştean.
Cel puţin în New York m-aş fi putut duce casa.
Întotdeauna a fost aşa?
În regulă. O să-ţi spun.
Prima mea data aveam 14 ani.
Şi a fost bine.
Dar nu a fost incredibil. Ştii, nu este niciodată cu adevărat incredibil.
Cred că niciunul dintre tipii cu care am fost nu ştiau cu adevărat ce să facă.
De ce nu le-ai spus?
Nu trebuia să spui multe, trebuia doar să iei situaţia sub control.
Să-i faci să se mişte cum vroiai,
să le iei mâinile şi să le pui unde doreai.
Şi dacă asta nu funcţiona...
arată-le. Fă-o singură.
- Îţi promit, nu o să uiţi. - Faci să sune ca şi cum aş fi o târfă.
Te gândeşti la asta în mod greşit. Când eşti cu cineva care-ţi place,
nu ai vrea să ştii ce îl face să se simtă bine?
- Mama ştie ce trebuie să facă? - Allyson...
Haide, spune-mi.
Da, ştie ce trebuie să facă. Dar...
Dar nu ca rusoaica, nu-i aşa?
Nu este vina ei, ştii? Ea este mai în vârstă.
Corpul femeilor se schimbă. Este o oarecare... grosime...
Grosime? Este slabă.
Nimeni peste 40 de ani nu este slab. Crede-mă.
Dar te satisface în pat?
Da, mă satisface.
Aşa. Aşa.
Aşa.
Arată-mi. Arată-mi.
Allyson?
Alo!
- Allyson, a fost... - A fost amuzant.
A fost o seară amuzantă. Îţi mulţumesc că ai venit cu mine.
O să îi spun mamei că a trebuit să plec fără tine pentru că aveam ceva de lucru.
Când o să ne vedem în apartament...
Ce, crezi că nu am mai înşelat pe nimeni la şcoală şi a trebuit să îi văd prietena?
Nu îţi fă griji de nimic. Sunt în regulă.
Eşti sigură că nu ai mai jucat cărţi?
Ei bine, s-a întrunit Comisia. Votul oficial va fi săptămâna viitoare.
Dar am vrut să îţi spun de pe acum ca să îţi aranjezi lucrurile.
Da! Da.
Asta este grozav, Pete. Este grozav. Kalmen Motors începe treaba.
- Da, ai mulţi prieteni influenţi. - Ei bine, mulţumesc.
Abia aştept să lucrăm împreună.
La fel şi eu.
Adică ai găsit o locaţie grozavă. Are nevoie de exact afacerea pe care o porneşti.
De fapt, dacă nu ţi-ar fi dat aprobare,
probabil aş fi recomandat altui dealer să îşi deschidă afacerea în exact locul ăla.
Ei bine...
Dacă nu te deranjează, lasă-mă să-ţi arăt...
Sigur.
Câte maşini ne aşteptăm să vinzi în primele două luni.
Eşti Ben Kalmen. Avem multă încredere în tine.
Aşadar, asta este o sărbătorire, nu-i aşa?
Ai primit aprobare pentru vânzările de maşini. Sunt veşti fantastice.
Iar Allyson... nu-mi vine să cred
că ai putut să obţii informaţiile atât de rapid. Este fantastic.
Este... fantastic.
- Decanul a fost impresionat. M-a sunat. - Este drăguţ din partea ta să spui asta.
Sunt sigură că i-ai făcut mult lobby.
Serios, mamă? Chiar crezi că a trebuit să tragă sforile ca să mă accepte?
Ştii cum este cu lucrurile astea.
Tu eşti o candidată potrivită.
Dar fără ajutorul lui Ben...
Eşti foarte norocoasă să-l ai. Nu-i aşa, Al?
Sigur.
- Ce ziceţi de o băutură după cină? - Să mergem pe terasă. E o seară plăcută.
Allyson, poţi să bei un suc.
De fapt, de vreme ce vei fi studentă, poţi bea puţin vin, dacă vrei.
Nu, mulţumesc, eu ies în oraş.
- Ne vedem mai târziu. - O băutură mai întâi.
- Allyson, haide... - Răspund eu.
- Ai primit mesajele mele? - Eşti nebun?
- Ascultă, este greu să vorbim aici. - Da, aşa este. Nu putem vorbi.
Haide, ben. Ştii ce a fost în Boston.
A fost ceva trecător. A fost amuzant, dar...
Acum pot şterge două lucruri de pe lista mea.
Colegiul şi chestia cu tipul în vârstă.
Chestia cu tipul în vârstă?
Da. Nici măcar nu am ştiut că este pe lista mea.
Sau că avem o listă. Acum ştiu.
Haide, credeam că va fi o diferenţă între tine şi tipii de vârsta mea.
Nu o să te agăţi de o relaţie.
Nu mă agăţ de relaţia cu tine. Mă gândeam doar să ne mai petrecem timpul.
Ben... trebuie să uiţi de asta.
Ştii, apreciez că ţi-ai făcut timp să mă duci la colegiu şi...
Şi că ai vorbit cu decanul pentru mine.
Apreciez şi sfaturile pe care mi le-ai dat. Deja au funcţionat.
- Ce sfaturi? - M-ai învăţat să cer ceea ce vreau.
Ştii, ultimul tip cu care am fost... a fost uşor.
Mai întâi i-am făcut sex oral.
Şi apoi un al doilea sex oral ca să dureze pentru când am făcut sex în sfârşit.
Apoi m-am urcat pe el şi i-am spus exact ce să facă.
A fost fantastic. Grozav.
- Inventezi asta. - De ce aş inventa?
Ca să mă îndepărtezi. Ca să păstrezi distanţa între noi.
Eu foloseam şmecheria asta tot timpul.
De obicei pentru că ţineam la persoana respectivă.
Ei bine, eu nu fac asta.
Am hotărât să fac asta atunci când încercai să mă faci să am orgasm.
- Nu încercăm. S-a întâmplat. - Trebuie să plec.
- Mamă, ies în oraş. - Allyson...
Încă nu.
Sunt un tip cu capul pe umeri.
Ştii, în majoritatea nopţilor încerc să găsesc o femeie să o duc acasă
şi după aia să nu o mai văd niciodată.
- Faci asta când nu eşti cu mama. - Asta nu este relevant.
Nu mă pot opri să nu mă gândesc la timpul petrecut împreună. Nu doar în cameră...
Când vorbeam cu tine, când te ascultam. Am uitat că ai 18 ani, tu ai uitat că am...
Nu. Nu, nu am uitat.
Este totul în regulă?
- Desigur. Desigur. - Ne-am culcat împreună, mamă.
În Boston.
Da, aşa am făcut.
Nu este fantastic?
- Tată, nu ai făcut asta! - Întreabă-mă dacă a meritat.
- Ce? - Întreabă-mă dacă meritat.
- Nu... - Ei bine, a meritat.
- Chiar o să te lauzi...? - Nu, nu, doar spun ceva.
Şi anume că stau acum aici şi că a meritat.
Susan, a fost o noapte şi jumătate. Adică...
- Felul în care a răspuns o fată de 18 ani.. - Nu.
Nici pomeneală, Ben. Nu mai poţi continua cu tâmpeniile astea.
- Te-am trezit, iubitule? Îmi pare rău. - Lasă asta.
Nu te mai pot lăsa să asculţi tâmpeniile astea.
Ţi-am spus că nu sunt sănătoase. Şi psihiatrul tău ţi-a spus asta.
Nu te băga în relaţia dintre mine şi fiica mea.
- Soţia mea. - Sunt ambele.
Sigur. Acum eşti ambele. Datorită a ceea ce are.
Dar înainte să îşi strice viaţa, ce erai pentru el?
Gary.
Spui un lucru nedrept, Gary. Logic, dar cu răutate şi meschin.
Aş fi sperat ca fiica mea să fie cu un om mai bun.
Ştii ceva? Am grijă de ea.
Sunt aici pentru ea. Întotdeauna.
Eşti un bun întreţinător, Gary. Dar ea şi cu mine avem ceva special.
Sângerăm în acelaşi fel.
- Susan. Să ne întoarcem în pat. - Vin într-un minut.
Iubito...
Are dreptate în legătură cu multe, ştii.
Tipii precum Gary au dreptate în legătură cu totul.
Din cauza asta clienţii lui îl plătesc cu 415$ pe oră şi partenerii lui îl adoră.
Nu am spus niciodată că soţul tău nu este un tip inteligent.
Doar ca el... nu-şi asumă niciun risc.
Trebuie să recunosc, are curaj să se ia de mine.
Să mă atace, asta cere curaj. Nu a stat fără să spună nimic.
- Înainte nu vorbeai în felul ăsta. - Ştii, te protejam.
Acum nu mai protejez pe nimeni. Nu are rost. Am învăţat asta cât am stat în închisoare.
Nu ai stat în închisoare. Ai plătit o sumă de bani şi ai făcut o înţelegere.
Am stat o noapte în închisoare. Înainte să fac înţelegerea, mă gândeam la asta mult.
Putem avea conversaţia asta o altă dată. Ai venit atât de târziu cu vreun motiv?
Da, pentru chirie.
Ştii cât de aproape sunt să pornesc afacerea cu vânzările de maşini,
dar nu s-a întâmplat încă datorită lipsei de bani.
Gary se ocupă de bani. Adică, mă ocup şi eu, dar...
El are ultimul cuvânt, sunt banii lui.
Banii pe care îi câştigă neasumându-şi riscuri.
Poftim!
Mi i-a dat mama în dar.
Jumătate din comisionul ei pentru cartea cu sexul clasic.
Vroiam să-i încasez mâine.
Ar trebui să-ţi ajungă pentru două luni. Este tot ce pot face.
Nu va fi pentru mult timp.
Hei, Ben. Sunt Pete Hartofilias... BMW.
Nu îmi este uşor să-ţi spun asta, nu ai obţinut afacerea cu maşini.
Cineva a convins Comisia să voteze 7-0 împotriva ta.
7-0. Deci, asta este.
Cea care arată ca un eschimos...
Cu geanta bej... aş spune
că este divorţată de trei ani.
Copiii sunt cu tatăl lor în seara asta. Iar ea caută să se distreze cât poate.
F.B.I. ar trebui să te angajeze ca psiholog criminalist.
Dacă ar fi deştepţi, aşa ar face.
Dar nu este atât de dificil. Uite, nu are verighetă.
Îi arată fotografii barmanului. După reacţia lui, trebuie să fie copii.
Din cauza asta am fost atât de bun la vânzările auto.
Ştiam exact ce maşina să-i prezint.
- Ştiu ce caută. - Îmi imaginez că ştii.
Ascultă, Dan, întotdeauna mi-au plăcut cinele împreună,
dar nu te pot lăsa să pleci fără să discutăm despre ceva.
Aşa o să facem. O să discutăm.
Mai toarnă-i femeii de la bar, celei cu poşeta bej, încă un rând din ce bea...
- Si spune-i că vin imediat la ea. - Da, dle Kalmen.
- Ai fost client al unei bănci private de... - O clipă. Vreau să văd asta.
Scuze. Acum mă pot concentra.
Motivul pentru care instituţiile private, cum e a noastră,
au clienţi al băncilor private
e pentru ca cei mai importanţi clienţi ai noştri să n-aibă treabă cu birocraţia.
Mă daţi afară din bancă.
După atâţia ani...
De asta nu ţi-ai servit homarul.
De obicei, băncile trimit scrisori. Eu am vrut să-ţi spun personal.
Voi încerca să ţi-o spun frumos.
Du-te naibii, Steve. Nu mă aşteptam să fii înţelegător.
Dar merit încredere. Am avut succes în afaceri de la 22 de ani.
Ai avut încrederea mea.
De asta, când "cel mai cinstit dealer de maşini din oraş"
s-a implicat în escrocherii,
încercând să jupoaie producătorii
şi a fost prins, noi am continuat să vă păstrăm, pe tine şi familia ta, în bancă.
- Am continuat să vă ajut în afaceri. - Vorbeşti prostii.
Poftim? Cum le numeşti?
Prostii! Pretinzi că-ţi aperi clienţii când trec prin momente dificile,
- când abia aştepţi să scapi de ei. - Nu noi suntem cei care s-au schimbat.
Stăteai până la 3 dimineaţa să verifici planurile de afaceri şi rapoartele.
Acum nu poţi sta la masă fără să sari pe prima...
Făceam mişto! O cunosc pe dna!
E mama colegului de şcoală a lui Scotty. Carol Solomonde.
- Nu voiam să mă culc cu ea, o salutam. - Făceai mişto?
Haide, Steve...
Acordă-mi un an să pot pune totul la punct.
- Mă vei mutila. - Trebuie să facem asta. S-a terminat.
Jason! Nota de plată, te rog.
- Dar, dle, contul dv... - Plăteşte el.
Măcar atât poate să facă!
Aspirină pentru copii?
S-a întâmplat ceva sau eşti precaut?
- Par precaut? - Nu e primul cuvânt care-mi vine în minte.
Nici eu nu ştiu sigur. Mi-a zis un doctor că nu i-a plăcut ceva la ECG-ul meu.
- Ce a văzut? - Nu m-am uitat.
Eu n-aş putea trăi aşa. Dacă erai soţul meu...
Slavă Domnului că nu sunt.
De ce mi-aş dori să ştiu?
Nu vreau decât să fac tot ce-mi doresc până se întâmplă.
Orice s-ar întâmpla.
M-ai contaminat şi pe mine cu puţin din atitudinea asta.
La naiba! Cum am ajuns în pat cu bunicul colegului fiului meu?
Pentru că ai aproape 40 de ani, Carol.
Dacă aveai aproape 30, te culcai cu tatăl unui coleg de-al fiului tău.
- Cine mai vorbeşte în halul acesta? - Toţi o gândesc, eu am spus-o cu voce tare.
Şi e un lucru bun?
Cred că nu conversaţia nu era scopul nostru.
- Deci... te-ai putea îmbrăca? - Cu plăcere.
Pot avea certitudinea că n-o să-i spui lui Susan, nu?
Crede-mă, e ultimul lucru pe care mi l-aş dori.
- Te rog, poţi să-mi spui cât e ceasul? - Ceasul?
Da, e în dulap. L-am pus aseară, să nu ne trezească alarma.
- Nu asta era şi ideea? - Eram beat, nu mai ştiam ce vreau.
- E devreme. - Asta-i bine.
Da, trebuie să luăm copiii.
- Sunt plecaţi de trei ore. - E ora 11?
- Şi jumătate. - Fir-ar!
- La mulţi ani, Scotty! - N-ai venit la petrecere, Căpitane Ben.
Ştiu, prietene, a intervenit o întâlnire de afaceri.
- Dar acum sunt aici! - Da, numai că petrecerea s-a terminat.
Nu mi-ai cântat mulţi ani trăiască, n-ai mâncat tort...
Munca e mai importantă, Ben.
De fiecare dată când scad nivelul aşteptărilor, tu îl cobori şi mai jos.
Mulţumesc, Gary.
Ştii ceva? Vom face o altă petrecere. Va fi mai frumoasă decât cea aniversară.
- Îţi promit. - Va fi?
Categoric!
- Mergeţi acasă? - Vino, Scotty.
- Poate veni la noi? Te rog! - Nu mai e loc în taxi, scumpule.
Pune cadourile în portbagaj şi am loc.
Dacă vrei să vii, vino pe cont propriu. Şi ai face bine să ai tort şi cadouri.
- Da! Bravo! - Îl vom servi după masă.
- Dar e tortul meu! - Ţi-ai mâncat deja tortul.
E ziua lui, lasă-l să guste.
Lasă-mă să-l văd şi eu.
- Apărarea nu e niciodată bună. - Pasele sunt o strategie pe termen scurt.
- E ultimul sfert de oră, băieţi. - Abia am început! În niciun caz!
- Câte jocuri aţi jucat deja? - E ultimul joc din sezon.
Dar jucăm sferturile în trei minute, deci nu putem calcula.
Vă mai las jumătate de oră, atât. Trebuie să mergem şi la ceilalţi bunici.
Dar vreau să stau cu bunicul. Pot s-o spun între patru ochi.
Părinţii lui tati ne aşteaptă, trebuie să mergem.
Punct!
- Nu-i corect! Vorbeam cu mama! - Nu ştii să pierzi, amice...
- Te iubesc! - Şi eu te iubesc!
- La mulţi ani! - Îl conduc pe bunicul. Pregăteşte-te.
Dacă tot suntem o clipă singuri... mai am nevoie de un mic împrumut.
Ţi-ai pierdut minţile! Gary are dreptate. Ai luat-o razna.
N-o să-ţi mai dau alţi bani, mai ales după spectacolul de azi.
Scotty s-a distrat.
Cu tine se distrează mai bine decât cu oricine.
Asta-i problema, crede că eşti fermecat.
Asta ar trebui să creadă despre bunicul lui!
Ba nu, ar trebui să-şi considere bunicul matur şi de încredere.
Maturitatea e plictisitoare. Nu-s destul de maturi ceilalţi bunici?
Când va avea nevoie de ei, ştie că vor veni imediat.
Asta îl face să se simtă în siguranţă.
E o iluzie. Nimeni nu poate proteja pe nimeni.
Uite ce mi s-a întâmplat mie. Toţi prietenii mei de ani de zile...
Nu o să revin la ce-ai făcut tu!
N-ai venit la petrecerea lui! Ţi-a zâmbit pentru că e un copil bun.
Dar eu îl cunosc. Se uita spre lift de câte ori se oprea, sperând c-o să ieşi tu din el.
- Eu şi mama te-am sunat de peste 6 ori. - Scuze! N-a sunat ceasul.
Aşa faci mereu. Dar ştii a cui e vina? A mea.
Dacă se mai întâmplă o dată, s-a terminat.
N-o să-l mai pun în situaţia de-a fi rănit, când pot foarte bine să împiedic asta.
Ce vrei să spui? N-o să mă laşi să-mi mai văd nepotul?
Ai văzut cum se uită la mine?
- Îmi iubesc nepotul. - Ori faci parte din viaţa lui, ori nu.
Antioxidanţi. Îţi fac bine.
Viitorul sistemului meu circulator e important,
dar nu e prioritatea mea absolută acum.
Adevărul este că nu-ţi pot semna un alt CEC. Nu acum.
Am nevoie de bani lichizi.
- Ben, n-o să te las să mori de foame. - Eşti foarte generoasă.
Dar n-o să...
Având în vedere câte mese ţi-am plătit...
- Câţi bani ţi-am trimis... - Încetează! Nu eşti un tip de genul ăsta.
Nu fa asta. N-ai ajunge până la tribunal.
Ai întins-o pe mai mulţi ani. Ce era să fac?
- Ce-o să mă fac? - Ce face toată lumea. Ce-am făcut şi eu.
Lucrurile se schimbă, depăşeşte-te. Cine s-ar fi gândit c-o să vând proprietăţi?
Dar se pare că mă pricep şi îmi şi place.
Îmi plac paharele de vin, jocurile de poker cu prietenii...
Îmi place să-i urmăresc pe cei din Mets şi Rangers...
- Îmi place priveliştea. Uite ce panoramă! - Ai cea mai frumoasă panoramă din oraş.
Absolut. De asta nu l-am vândut.
- Da, da... - Ce vrei să spui cu "da, da"?
Cunosc privirea asta. Ce crezi, că păstrez totul cum era pentru împăcarea noastră?
Nu, ai fost foarte clară când te-ai încurcat cu Mark, dentistul.
Era un tip de treabă, dar tu n-ai fi mulţumit decât dacă aş fi mers la mănăstire.
Mi se pare interesant că n-ai schimbat nicio piesă de mobilier.
Niciun scaun, nici canapeaua... nici măcar pernele!
Canapeaua mai e confortabilă?
E cea mai comodă pe care m-am aşezat vreodată.
Eu nu schimb lucrurile cât sunt încă bune. Tu faci asta.
Ce ţi-am spus eu, Pete? E o locaţie fantastică sau nu?
- Bună, Ben. - Bună, Ben Kalmen.
- Ben Kalmen, "cel mai onest din oraş". - El e Bill-Rallye, proprietarul.
- Bun venit la Rallye Motors. - Rallye Motors. Îmi place! Sună bine!
- Ben, ţi-am spus că-mi place locaţia asta. - N-am venit să fac reproşuri.
- Am venit să caut de lucru. - Vrei să lucrezi pentru mine?
- Pot vinde orice maşină. - Fără îndoială.
Bill, te superi dacă vorbesc ceva cu dl Kalmen?
Deloc. Mi-a făcut plăcere.
- Ţinem legătura, Bill. - Mulţumesc.
Ben, compania probabil că nu te-ar lăsa nici măcar să cumperi o maşină.
N-am mai văzut pe nimeni transformându-şi atât de rapid prietenii în duşmani.
Am văzut actele, erai foarte aproape. Nu ştiu exact ce-ai făcut.
Dar acum nu se mai poate.
Haide, Pete. Pete, te rog, primeşte-mă şi pe mine.
Îţi promit un cadou frumos de despărţire.
Nu pot.
- Dle Kalmen? - Todd, salut.
Dle Kalmen, sunteţi cu 3 săptămâni în urmă. Locuiţi aici de doar două luni.
Când v-am lăsat să vă mutaţi aici în ciuda situaţiei financiare,
m-aţi convins că pot avea încredere în dv.
- Poţi avea încredere în mine. - Îmi trebuie un CEC.
- Altfel va trebui să vă evacuez. - Mâine dimineaţă o să...
Ben Kalmen! Trebuia să te culci cu o prietenă de-a mea?
Cu cineva cu care mă văd zilnic la şcoală?
Iar apoi să nu-i răspunzi la telefon şi să n-o mai suni niciodată?
În ce situaţie m-ai pus!
- Eşti nepreţuit, tată! - Stai aşa...
Tocmai l-am dus pe Scott să se joace la Sean, fiul lui Carol.
M-a oprit să-mi povestească.
A zis că data viitoare, pe Sean o să-l aducă dădacă, pentru că-i prea ciudată situaţia.
La ce se aştepta? S-o duc la bal? Spune-i să se maturizeze.
Nu ea se aştepta la asta, ci eu.
Ar fi trebuit să fiu abstinent după ce-am divorţat de mama ta?
Mă aşteptam să nu-mi călăreşti prietenele!
Todd, scuză-mă puţin.
Bine, dar vreau banii mâine. Altfel ne certăm şi noi şi pleci.
Intră o clipă, scumpo.
Nu mai eşti copil. Trebuie să-ţi dai seama că nu-ţi poţi schimba tatăl.
Nu eşti copil. Este timpul să-ţi dai seama că eşti tatăl meu.
Ce vrei să fac?
Vreau să cauţi ajutor. Nu ştiu, mergi la un psiholog, ia un tratament.
- Fă ceva să-ţi recapeţi echilibrul. - Nu, n-o să fac asta.
Fă-o pentru mine, tată. Pentru Scotty.
Nu ţi-am reproşat nimic, nu? Când ai părăsit-o pe mama, ai distrus firma,
ai cheltuit toţi banii încercând să nu faci puşcărie, eu n-am zis nimic.
Erai cineva pe care-l admiram. Acum doar te plimbi pe strada Lexington.
Dau drumul la televizor la ştiri şi te văd încătuşat.
Oricât de rău ar fi fost pentru tine, a fost mai rău pentru mine.
Haide. Ce a fost?
A fost un anumit lucru? Ce te-a schimbat?
Ce vrei să-ţi spun?
De fapt, nimic. Nu-mi spune nimic,
pentru că o să spui ceea ce crezi că vreau să aud. Oricum, o să faci ce vrei.
- Suze, haide... Suze. - Nu, dacă nu o să te ajuţi singur...
atunci lasă-mă pe mine, prietenii mei şi familia mea în pace.
Îmi pare rău să aud asta.
Dar nu suficient de mult încât să faci ceva în legătură cu asta.
O să ne laşi să ieşim din viaţa ta?
Tu faci alegerea, nu eu.
Bine. Dacă asta vroiai să auzi, atunci da, aleg asta.
Nu te apropia de noi.
- Ben. - Hei, Jimmy.
Intră. Annie doarme.
Mâine dimineaţă trebuie să servesc micul dejun, aşa că o să...
Nu, du-te, du-te.
Poţi sta în camera asta de joacă. Are o canapea foarte bună.
- Sunt nişte perne şi aşternuturi în dulap. - Noapte bună.
Noapte bună.
Jimmy? Ascultă, cum...
Cum te descurci cu ajutoarele la restaurant?
Serios?
Cum poţi să lucrezi aici cu toate distragerile astea?
Privesc şi mă întorc la ceea ce făceam.
- De câţi ani eşti căsătorit? - 34 de ani se împlinesc în aprilie.
Şi nu ai vrut să te duci cu altcineva la un picnic?
Sunt căsătorit cu Annie.
Ştiu, ai spus asta. Dar nici măcar o dată?
Fetele astea nu îmi fac avansuri.
Fetele astea vor economie. Micro, macro... Ele ştiu că câştigi 58.000$ pe an.
Căută să găsească pe cineva de vârsta lor, sau vreun nemernic bogat. Fără supărare.
De ce m-aş supăra?
Bine, vrei să-ţi spun de ce nu mă deranjează asta?
- Da. - Bine.
Când tatăl meu mi-a lăsat locul ăsta cu ani în urmă, obişnuiam să visez la aceste fete.
În fiecare noapte. Aveam tot felul de vise cu ele.
Apoi le văd cum revin după absolvire. Vin la reuniuni, întâlniri.
Se aşează la aceleaşi mese, mănâncă aceeaşi mâncare.
Mă uit la ele şi observ că ele nu rămân aşa.
Niciuna din ele. Îmbătrânesc, se îngraşă, se ridează.
Şi am deja una din asta acasă, cu care am ce vorbi.
O cunosc şi întotdeauna o voi cunoaşte.
- Poftim. 5, 6, 7. - Mulţumesc mult.
Cheston...
- Dle Kalmen, hei, mă bucur să te văd. - Şi eu mă bucur să te văd.
Am auzit că lucrezi aici.
- Am vrut să vin să-ţi aduc cămaşa înapoi. - Ai spălat-o.
- Da. - Mulţumesc.
- "De nadă". - O duci bine.
Da, ţi-am spus că sunt un student bun. Hei, ea este Maureen.
- Bună. - Bună, Maureen. Ce mai faci?
- Mă bucur să vă cunosc. - Mă bucur să te cunosc.
- Ce ai vrea? - Îmi poţi da un shake "Black and White"?
S-a făcut.
- De fapt, fă "dos" ~două~. - "Dos".
- Astea sunt din partea casei. - Dle Kalmen, avem o petrecere joi.
- Mă întrebam dacă vrei să vii? - Aveţi o petrecere şi aveţi ore a doua zi?
Da. O să dorm până târziu şi o să pierd orele. Este chiar atât de grav?
Nu şi dacă dormi până târziu la Maureen.
Mi-ar plăcea să vin. Ar fi grozav. "Mucho gracias por la invitación".
Vorbeşte spaniola.
Bine, poftiţi.
Dumnezeule. În sfârşit liberi.
Ben.
Asta este ciudat.
Nu te-am urmărit aici, bine?
Nu ştiu...
Nu ştiu ce să spun.
Nu prea este nimic de spus, ştii?
Asta este ciudat.
A trebuit să plec din New York. Jimmy mi-a oferit o slujbă.
Din cauza asta sunt aici.
Asta este cea mai bună slujbă pe care o puteai găsi?
- Este o slujbă. - Trebuie să ai şi alte opţiuni.
Ei bine, mama ta a fost foarte eficientă să elimine celelalte posibilităţi.
Trebuie să fii foarte furios pe mine.
Nu chiar. Ai avut o ocazie şi ai profitat de ea. Te-ai răzbunat pe mama ta.
Mănuşile de box nu se pot supăra pe pumni.
- Aşadar eşti în regulă? - Asta este.
- Alo. - Gary, vreau să vorbesc cu nepotul meu.
S-a culcat de şase ore. Ben, ştii cât este ceasul?
Da, ştiu că este târziu. Trezeşte-l. O să vrea să vorbească cu mine.
Este tatăl tău.
- Tată, nu poţi face asta. - Am noutăţi. Trebuie să îi spun, Suze.
- Nu. - Este ceva important.
Nu voi trăi veşnic, ştii. Cine o să îi arate?
- Îmi este greu, dar o să-ţi închid, tată. - Nu, nu, bine, este vina mea.
Îmi pare rău că am sunat atât de târziu. Este trecut de ora lui de somn.
Stau aici pe banca pe care am cunoscut-o pe mama ta.
Trebuie să trec pe lângă banca asta afurisită de trei ori pe zi.
- Îmi pare rău. - O să sun dimineaţă.
Nici atunci nu o să poată vorbi cu tine.
Crede că eşti într-o călătorie lungă unde nu sunt telefoane. Şi este adevărat.
Da?
O să vorbesc rapid şi clar ca să nu ne înţelegem greşit, Benjamin.
În regulă.
Mi s-a spus că ai fost în campusul lui Allyson.
- Sunt în campus. Da, am o slujbă acolo. - Vei pleca din campusul ăla imediat.
Fiica me nu va sta într-un mediu ameninţător.
Este experienţa ei din timpul colegiului. Vreau să-şi amintească de colegiu cu drag.
- Ţi s-a plâns ea? - Asta este o întrebare irelevantă.
- Nu am deranjat-o. Nu am încercat nimic. - Confunzi asta cu o conversaţie.
Nu vreau să trebuiască să-i spun tatălui lui Allyson totul, dar o să o fac.
Şi, după cum ştii, are relaţii multe în toată ţara.
Sunt sigur că are. Putem trece mai departe?
Eu am trecut peste. Din momentul în care ţi-ai pus mâinile pe fiica mea,
ai încetat să mai exişti pentru mine.
Este ca şi cum nu ai fi existat.
Cred că am dat dovadă de o stăpânire de sine remarcabilă, sunându-te.
Şi de multă mândrie ca să îmi folosesc influenţa
asupra unei forme de viaţă că a ta,
dar ascultă asta: Cu siguranţă nu este singura abordare posibilă pentru mine.
Mâine, Ben, pleci, sau cazul ăsta trece de pe biroul meu pe biroul tatălui lui Allyson.
Cred că Allyson nu încerca să îşi supere mama. Mama ei încerca să-mi câştige atenţia.
- Sigur. - Dacă înţelegi ce vreau să spun.
Da, da, încercai să îi înţelegi comportamentul prin arhetipul mai tânăr.
Este o chestie şireată, Ben.
- Ţi-ai făcut temele astăzi, nu-i aşa? - Da. Mi-am făcut temele.
Nu îţi fă griji, i-am spus că o să dorm la ea dimineaţă.
Ai procedat bine, omule. Ai procedat bine.
Dar să revenim la Allyson. Cred că încearcă să-mi transmită un fel de mesaj.
- Înţelegi? - Da.
- Da, cred că i-ai lăsat o impresie bună. - Da, aşa am făcut.
Da, aşa ai făcut.
Ceea ce este interesant, pentru că sfatul tău către mine a fost...
Spun o mulţime de prostii. Multe dintre ele nu sunt adevărate.
- E bună muzica. - Mulţumesc.
- E nouă? - Veche.
De fapt cred că e din perioada când eram în clasa a 11-a, sau ceva de genul ăsta.
- Încă mai e bună, totuşi. - Mulţumesc.
- Foarte bine, tinere. Foarte bine. - Mulţumesc.
- În toate privinţele... - Da.
Să mă integrez într-o frăţie a fost grozav.
Însă primul an e cu totul diferit faţă de anul II.
Da, dar fiind în anul II e mult mai bine decât în ultimul an.
Pentru că totul e chiar în faţa ta.
- Lumberjack. - Poftim.
Micul tău dejun de duminică. Lumberjack Special.
Câte două din fiecare. Clătitele, ouăle, şuncă...
Tu eşti tipul de la Merino's. Mă tot întrebam cine eşti.
Iar eu îmi amintesc de tine din două motive.
Ai acelaşi păr ca Anne Bancroft în "Mrs. Robinson.". Mă înnebunea.
Şi îmi place felul în care mănânci.
Nu-ţi pasă de părerea celorlalţi. Pur şi simplu "îţi dai drumul".
Nu m-am gândit atât de mult la asta. Doar îmi plac clătitele.
- Foarte tare. - Bine. Ne vedem la Merino's.
Bine. Ne vedem la Merino's...
- Bună, vrei ce va de băut? - Bună.
Nu, doar puţină gheaţă.
Cheston e minunat, nu-i aşa?
Da, e incredibil. Te adoră. Crede că eşti un fel de super Dr. Phil.
- Dr. Phil? - Da.
Nu, nu, ăla e doar un clown.
Când eu dau un sfat, e pentru fiecare în particular.
Ce sfat i-ai dat? Nu vrea să spună.
Nu îl pot divulga. E confidenţial.
Ar trebui să ştii pentru că nu i-aş spune nimic din ce mi-ai spune,
sau ce am văzut sau ştii... nu se va întâmpla.
Ce se va întâmpla?
- Nu e tocmai întrebarea momentului, nu? - Nu.
Întrebarea e: cu ce te alegi tu din toată afacerea asta?
- Ce afacere? - Ştii bine, cea dintre voi doi.
Aveţi micile voastre glume, interesul pentru limba spaniolă, studiile. Însă...
Însă, obţii ceea ce vrei cu adevărat?
Ben... Cheston crede că tu ţii la el.
Nu are nicio legătură cu el. Nu va afla niciodată. Niciodată!
Nu eşti puţin cam bătrân pentru toate astea?
Încă mai eşti aici, nu-i aşa?
Pentru că mă gândesc dacă să-ţi arunc cu băutura asta în faţă.
Însă nu o voi face, pentru că nu vreau ca Cheston să afle ce ai încercat.
Aşa că, poţi pleca, te rog...
Nimic personal.
De fapt, asta era.
Dacă tot ai întrebat ce primesc. Ceva personal.
În afară de a primi ceva "cu adevărat". Ceea ce e în stare să-mi ofere, apropo.
Cheston şi cu mine ne înţelegem reciproc. E tandru şi dulce,
inteligent şi amuzant. Un milion de lucruri care tu nu eşti.
Aşa am fost şi eu odată, scumpo. Nu durează.
O să-ţi spun câteva lucruri, şi o să fac câteva lucruri.
În primul rând, nu eşti jefuit. Nu te ridica!
În al doilea rând, eu sunt Nascarella.
Îţi spun cine sunt ca să înţelegi că poţi uita de poliţie.
Am fost poliţist 30 de ani. Mă vor apăra toţi.
Nimeni de acolo nu te va ajuta, prietene.
În plus, am vorbit cu cei de la paza campusului.
Se pare că nu e prima dată când tu iniţiezi conflictele. La fel ca acum.
Ce naiba vrei de la mine?
Mi-am plătit toate datoriile din Vegas şi Atlantic City.
Foarte bine, amice, însă nu are legătură cu mine.
Mă ocup de securitatea tatălui lui Allyson Karsch.
Şi al treilea lucru pe care vreau să ţi-l spun: pleacă. Cât poţi de repede.
Ai mai fost avertizat însă ai ignorat totul. Mă vei ignora şi pe mine?
Nu, o să plec.
Vorbeşti serios? Promiţi?
O să plec dimineaţă la prima oră.
Nu cred că o să fii în stare să pleci atât de devreme.
Haide, poţi să te ridici.
Haide, lasă-mă să te ajut. Haide. Lasă-mă să te ajut.
Aşa... Bine. Eşti bine?
- Da. - Bine.
Nu cumva să mă ignori.
Nicio gagică nu merită.
- Trebuie să mergi la un spital. - Nu, fără spitale. Vreau doar să mă întind.
Nu te las în pace până nu te vede un doctor.
Ai putea avea leziuni interne. Eşti lovit la cap. Ai nevoie de un doctor.
Nu-mi trebuie niciun doctor. Eşti prea bun să fii adevărat.
De ce naiba îţi pasă dacă sunt consultat sau nu?
Nu mă lua pe mine cu prostiile alea despre prietenie.
- Păi, chiar suntem prieteni. - Nu te-am mai văzut de 30 de ani, bine?
- Nu are nicio legătură cu asta! - Aici suntem noi diferiţi.
- Eu nu mă încred în toată chestia asta. - În prietenie?
Ai avut mulţi prieteni când ai fost aici, Ben. Mulţi prieteni.
Ştii care e locul unde găseşti prieteni?
În perioada aceea de mijloc, când toţi suntem la fel, chiar atunci...
Însă când ai cele mai mari realizări şi cele mai mari dezamăgiri, atunci eşti singur.
Am fost pe coperta revistei Forbes. Am fost singur...
Am fost pe prima pagină din New York Times la secţiunea afaceri, cu cătuşe.
Nu a fost nimeni lângă mine.
- Nu e adevărat. - Fii serios. Toţi se prefac, îţi zâmbesc.
Ar fi în stare să te omoare ca să-ţi ia locul!
Iar când mergeam spre tribunal se întrebau ce a fost în capul meu.
Ştii? Nu-mi pasă câtuşi de puţin.
Mi-o amintesc pe Nancy. Nu s-ar purta aşa cu tine. Niciodată!
Nancy a fost de treabă. La fel am fost şi eu cu ea.
Însă nu am mai putut. Aşa că am plecat.
Dacă contează la ceva...
Când tu ai fost pe coperta revistei Forbes, şi eu am fost alături de tine.
Am şi păstrat-o.
Te cred.
Bine.
Doar că nu eu nu ştiu cum pot fi ca tine, Jimmy. Nu ştiu cum să încep.
Poţi să începi de mâine.
Hai înăuntru.
La naiba.
Cred că am nişte coaste fisurate.
- Suze? - Bună, tată.
- Abia mă pot mişca. - Au scăzut nivelul calmantelor.
La început a trebuit să fie ridicat că nu te răneşti în caz că te mişcai.
O să fii bine.
- Ai venit să mă vezi? - Da.
Eşti minunată, Suze. Minunată.
- Cât poţi să rămâi? - Puţin.
Trebuie să plec, însă o să rămân cu tine până plec.
Îmi pare rău pentru Carol Solomonde. Nu trebuia...
Nu te mai gândi la asta acum. Odihneşte-te.
Mulţumesc, scumpo.
Lasă-mă să te ajut.
- Te vindeci foarte bine. - Doare rău de tot.
O să te mai doară puţin. Doctorii nu vor veni decât după ce-şi termină vizitele.
Ştiu că au vorbit cu doctorul tău din New York.
Cât ai fost sub efectul sedativelor ţi-au efectuat o serie de teste.
- Însă nu ar trebui să vorbesc despre asta. - Ce fel de teste? Cine le-a dat voie?
Tu. Şi ai semnat documentele când ai fost internat.
- Nu-mi amintesc. - Da, nu ai cum.
Nivelul alcoolului era ridicat.
- Ce fel de teste? - Mai multe, în special pentru inimă.
- Sunt conectat la ceva? - Doar la perfuzie.
Vrei să o scoţi, te rog?
Este împotriva instrucţiunilor doctorului.
Ei bine, dacă nu o scoţi, o să o iau cu mine, pentru că plec.
Ben.
Ţi-am greşit, puştiule. Am venit să îndrept lucrurile.
Da?
Da, tu mi-ai înapoiat cămaşa.
Eu nu ţi-am înapoiat tricoul pe care l-am împrumutat de la tine.
Ăsta nu este tricoul meu.
Nu, acel tricou este într-un depozit din New York.
Ţi-am cumpărat unul nou. M-am gândit că o să-ţi stea bine cu el.
Bine, mulţumesc.
De asemenea, se pare că ţi-am greşit şi într-un alt mod.
Da. Da, ştiu. Mi-a spus.
Nu a vrut, dar am văzut că o frământă ceva.
A spus că erai beat. Nu ar trebui să fiu supărat, este mai degrabă trist.
Asta eşti tu.
Ea ar putea fi dintre cele bune. Am uitat să-ţi spun despre cele bune.
Ele sunt diferite de restul.
Sunt rare. Când ai una dintre cele bune, nu vrei să o dai în bară.
Da, ştiu. Mi-am dat seama şi eu de asta.
Mă gândeam că o să-ţi dai seama. Şi tu eşti un tip bun.
- Hei, mulţumesc pentru tricou. - "De nada".
Bună, Nance.
Când a fost prima dată când doctorul te-a programat la o investigaţie a inimii?
- Te-au sunat de la spital. - A sunat fiica ta.
Doctorul Steinberg a recomandat analiza aia acum şase ani jumătate.
La cât timp după asta ai început să mă înşeli?
În aceeaşi zi.
Şi nu te-ai mai dus să-ţi faci analizele, nu-i aşa?
Nu.
Nu folosesc asta ca o scuză, dar a fost un factor.
- Cred că lucrurile se adunaseră. - Se adunaseră?
Da.
Devenisem invizibil.
Invizibil?
Uite, acum 30 de ani când intram într-o încăpere, încăperea aia se schimba.
Doar pentru că eram acolo.
Eram proaspăt absolvent, un tânăr care reuşise, în formă excelentă.
Făceam reclamele la televizor şi restul.
Îmi amintesc, eram chiar lângă camera când filmai.
Ştii cum eram atunci. Eram un leu. Aşa mă privea lumea.
Apoi, ştii, lucrurile au început să se schimbe.
După 10-12 ani, când intrăm într-o încăpere, doar cei în vârstă mă observau.
Ei ştiau cine sunt. Pentru toţi ceilalţi, eram invizibil.
- N-ai fost niciodată invizibil pentru mine. - Nu se pune. Pentru că erai soţia mea.
Ştii ceva, Ben? Dacă eşti norocos, asta se întâmplă. Îmbătrâneşti.
Accept asta biologic, doar că nu accept că mi s-a întâmplat mie.
Aşa că atunci când Steinberg a spus că crede că a văzut ceva pe EKG, am devenit nervos.
Când a programat analiza inimii, ca să vadă dacă există blocaje...
Am intenţionat să mă duc acolo direct din biroul lui.
Dar în loc de asta?
În loc de asta, m-am dus într-un bar pe strada Lexington,
am băut câteva pahare să mă calmez...
Şi... am agăţat prima tânără care a acceptat
şi am dus-o într-un apartament în hotelul Carlyle.
- La ce ţi-a ajutat asta? - Sincer? M-a ajutat mult.
M-am gândit că o să vezi imediat pe faţa mea, dar nu ai văzut. Nu ai spus nimic.
Ştii, aşa că...
Am continuat s-o fac.
Apoi, după asta, eram în magazin uitându-mă la nişte cărţi.
Şi m-am gândit: De ce aş fi cel mai onest vânzător de maşini din New York?
Şi din nou, nimeni nu a spus nimic ani de zile.
Ştii, tot nu înţeleg de ce nu te-ai întors
să faci analizele, doar ca să ştii cu siguranţă.
Să mă duc la un doctor să-i dau această putere de "când, unde, cum"? Nici pomeneală!
Ştii cum este la vârsta noastră.
Cel mai bun lucru pe care-l poate spune un doctor este:
"rata de supravieţuire este ridicată".
Sau: "Este un cancer bun". Ori: "Hei, ştii, nu e nicio problemă, l-am depistat devreme".
Nu vreau să aud nimic din astea.
Nu vroiam să mă duc să iau medicamentele alea
care te încetinesc şi te obosesc.
Vroiam să-mi trăiesc viaţa aşa cum vroiam
până mi-ar fi explodat chestia aia afurisită din inimă.
Dar nu poţi înşela moartea.
Nimeni nu poate face asta, indiferent câte fete de 19 ani aduceai în pat.
Ştiu asta. Acum ştiu asta.
Maşina mea este parcată acolo.
Aş fi fericită să te duc cu maşina înapoi la New York,
dacă eşti pregătit.
Gândeşte-te câteva minute...
şi hotărăşte-te ce vrei cu adevărat.
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31