Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
ALEGEREA SOPHIEI
În 1947, la doi ani după război...
am poposit la New York
"Sodoma" nordului, cum îl numea tata.
Pe atunci mi se spunea Stingo.
Adunasem ceva bani pentru romanul meu,
căci doream fierbinte să devin scriitor.
Sufletul îmi era, însă,
străin de dragoste şi moarte.
Nici pe atunci nu erau locuinţe ieftine în Manhattan.
Astfel mi-am început călătoria iniţiatică
în ciudatul Brooklyn.
Ştiu...
Culoarea roz e neaşteptată.
Fostul meu soţ vindea vopsea pentru nave.
Sute şi sute de galoane din această vopsea pentru... nave.
Se pare că rozul nu a avut căutare.
Iau camera.
- Unde e apa caldă? - De necrezut, nu e în camera lui.
Walt Whitman.
"Yetta ne-a dat de ştire că în Palatul Trandafiriu
a sosit un tânăr romancier din sud.
Vecinii tăi te invită diseară, la 8 la cină
sus, în camera lui Sophie..
Cartea e darul de bun-venit...
al unui vechi bard către noul sosit.
Sophie şi Nathan".
- Târfă! - Nu pleca! Nu pleca!
Nathan, stai!
Stai! Crede-mă, Nathan!
Ţi-am spus să stai departe!
Nu te atinge de munca mea!
Nathan, nu!
- Ştii că nu te mint! - Minţi.
- Nu mint! - Minţi.
Te rog, nu pleca! Nu pleca, te rog!
Nathan, doar ştii că avem nevoie unul de celălalt!
Eu, nevoie de tine? Să-ţi spun ceva!
Îmi eşti necesară ca o boală nesuferită.
Îmi eşti necesară, ca antraxul.
Ca trichineloza!
Eşti pentru mine ca piatra la fiere, pelagra sau encefalita.
Eşti o tumoare pe creier!
"Parsinoma" creierului!
Am nevoie de tine... ca de moarte!
- Mă auzi? Ca de moarte! - Nu, Nathan!
Întoarce-te la Cracovia!
Înapoi la Cracovia!
Bună seara.
Te-ai distrat?
Ţi-a plăcut spectacolul nostru?
Ai tras puţin cu urechea?
Uşa era deschisă. Mă întrebam ce se întâmplă.
Uşa era deschisă? Te întrebai ce se întâmplă?
Să fiu al naibii, e chiar genul literar sudist!
Păcat că plec.
Ne-am fi distrat discutând despre tâmpenii din astea.
Puteam discuta despre sporturi...
sporturile din Sud...
Linşarea negrilor, de pildă... Sau a cioroilor, cum le ziceţi voi.
Adio, fraiere. Ne vedem pe lumea cealaltă.
Cum te simţi?
Bine.
Da.
Îmi pare rău.
El nu e mereu aşa...
Nu te mai scuza?
Locuiesc jos. Dacă ai nevoie de ceva...
Mulţumesc.
Eşti drăguţ.
- Hai, vino jos! - Nu, mă simt bine.
Eu sunt Stingo.
Te rog... scuză-ne.
Cheltuieli diverse - 60 cenţi, distracţie - 50 cenţi...
Da?
Te invitasem la cină.
Eşti foarte amabilă.
Eu bat la maşină noaptea...
Dar dacă deranjez, nu vreau să...
Nu! În copilărie, tata...
făcea la fel iar eu adormeam cu acel zgomot.
Mă simţeam...
Cum se spune... în siguranţă.
- Tatăl tău era scriitor? - Tatăl meu era...
tatăl meu era profesor de drept. Scria articole...
despre ameninţarea nazistă,
încercând să protejeze evreii polonezi persecutaţi.
Sunetul maşinii de scris îmi aminteşte de tatăl meu...
şi de bunătatea lui.
N-ai vrea să intri?
Poate altă dată.
Acum, scuză-mă...
Noapte bună!
"Stinko", da?
- Stingo. - Stingo, da!
N-am mai auzit asemenea nume.
Nu e cu "k", ci cu "g".
- Am înţeles. - E cu "g".
Îmi place!
E plăcut... ştii, sună bine.
Îmi place.
Nathan!
Of, Nathan!
Of, Dumnezeule!
Sophie, nu vezi că suntem pe moarte.
Trezeşte-te leneşule. Întinde-ţi oasele.
Lanul de grâu şi şareta te aşteaptă..
Grăbeşte-te.
Mergem la picnic la ţărmul mării.
- Bună dimineaţa, Stingo. - Bună dimineaţa.
Vrem să fim prieteni...
şi să ne însoţeşti în această frumoasă zi de vară!
Te invităm să iei micul dejun cu noi.
- Iar apoi... - Da.
- Coney Island. - Coney Island! Dumnezeule!
Îmi pare rău pentru aseară.
Ştiu ce gândeşti: "Oamenii ăştia sunt ciudaţi".
Duminica ne îmbrăcăm mai deosebit şi ieşim în oraş.
- Bine. - Bine?
Ştiam că vei înţelege!
Acolo, toţi se îmbracă aşa.
Uită-te la oamenii aceia, modeşti şi patetici. Uită-te la ei!
Trântori. Toţi merg pe stradă, ca şi cum ar purta...
aceiaşi înspăimântătoare şi plictisitoare uniformă.
Eşti plictisitor! "Bună dimineaţa"!
Priveşte acest dar al lui Dumnezeu!
Dă-mi un sărut.
- Un sărut. - Bine, un sărut.
- Nu meriţi mai mult. - Încă unul.
- Mai vreau unul. - Nu.
- Trebuie să-mi mai dai unul. - Nathan, nu poţi...!
Nu pot să nu te ating.
Este... Nu, Nathan Landau!
Ce părere ai de asta, Stingo?
Iată un tânăr evreu...
de aproape 30 de ani...
îndrăgostit lulea de o "şiksa" poloneză.
Ce e asta? Ce este o Shiksa?
O Shiksa? Înseamnă că nu e evreică, ci creştină.
Este...
Bine. Am bănuit că nu este...
- Evreică, evreică? - Da.
Evreică?
Nu, nu, nu... Sophie e catolică.
Nu-i nimic. Dar nu mai sunt catolică, aşa că...
Pro-catolică atunci.
Când am cunoscut-o...
era numai piele şi os.
Asta, la peste un an de la desfiinţarea de către ruşi a lagărului în care se afla.
Semănam cu ceva...
care sperie ciorile. Cum se spune?
Sperietoare se zice.
- Aveam scorbut. - Nu, nu, nu!
Vrea să spună tifos. Era anemică, avea febră...
E o minune că a rămas în viaţă în lagărul ăla.
Aşa e! Vreau să spun...
Credeam că am leucemie...
şi că voi muri.
Nathan a văzut că e doar anemie.
- Eşti doctor? - Nu, nu.
Fratele meu e doctor.
- Eu sunt a biolog. - Da!
Am diplomă în ştiinţe de la Harvard.
Se ocupă de BC...
biologia celulară.
- Lucrez în cercetare acum. - Lucrează la Pfizer.
O mare firmă farmaceutică în Brooklyn.
Am dus-o la un prieten al fratelui meu,
un doctor care predă la Universitatea Medicală Columbia Presbyterian.
- Da. - El a confirmat diagnosticul.
Şi i-am administrat...
o doză mare de sulfat de fier...
A înflorit ca un trandafir minunat.
Un trandafir.
Un trandafir...
Un trandafir al naibii de frumos.
Îţi mulţumesc că m-ai făcut să mă înfloresc ca un trandafir.
Corect e "să înfloresc".
O vreau perfectă.
Şi ce-i cu asta? Vreau să spun că e o limbă ridicolă!
Sunt prea multe cuvinte!
Pentru "viteză" avem "repede", "iute"...
"rapid" cu acelaşi înţeles.
- "Ager"... - "Grabnic".
- "Pripit". - "Rapid".
- "Expeditiv". - "Accelerat".
"Înaripat".
Nu, nu! Opriţi-vă!
E ridicol!
În franceză e atât de simplu. Spui: "vit".
Or în poloneză, "szybko" sau în rusă, "bistroy".
Numai în engleză e aşa complicat!
Câte limbi ştii?
Tata era lingvist, aşa că el, eu...
M-a învăţat germana, franceza, rusa, maghiara...
limbile slave...
Deci, ce limbă maltratez acum?
Engleza!
Cred că tatăl tău era un om foarte interesant.
Da, tatăl meu era...
un om civilizat.
- Aşa se spune, nu? "Civilizat"? - E foarte bine.
Da? Tatăl meu era un om civilizat care a trăit într-o lume necivilizată.
Cei civilizaţi erau primii trimişi la moarte.
Cânţi la pian?
Nu. Obişnuiam să cânt, dar...
nu mai cânt demult.
Nu mai...
Mama era o pianistă bună.
Nathan m-a surprins cu acest pian de ziua mea!
Îmi place mult piesa asta.
Când eram mică...
Îmi amintesc, că stăteam întinsă în pat...
şi o ascultam pe mama cântând la pian,
şi pe tata bătând la maşină.
Cred că am avut cei mai minunaţi părinţi.
Am avut o copilărie foarte fericită.
Cunoşti cântecul "swanee", nu-i aşa?
Stingo, cântă şi tu!
Am tresărit violent,
la amintirea vorbelor lui Nathan.
"Sophie, nu vezi că suntem pe moarte?
Voiam cu disperare să-mi împachetez lucrurile şi să fug.
Dar nu am făcut-o.
Am stat în casa Yettei Zimmerman...
şi am contribuit la împlinirea profeţiei lui Sophie despre noi trei.
Am devenit cei mai buni prieteni.
Iată un exemplu de expresivitate în engleză.
Sophie adora să vorbească despre felul în care Nathan i-a salvat viaţa.
Pentru ea, întâlnirea lor...
a fost un miracol.
"Cum nu mă opream să aştept moartea, M-a aşteptat ea pe mine."
"Trăsura ei era doar pentru noi Şi pentru nemurire".
Rime, rime... Nu este destul de greu să înţelegi limba?
Limba vorbită zilnic. Ne citeşte doar versuri!
Astfel, veţi înţelege...
frumuseţea limbajului artistic.
Ne vedem săptămâna viitoare. Şi nu uitaţi...
Nu descurajaţi.
Veţi vedea.
Într-o bună zi vă veţi trezi visând în engleză!
Scuzaţi-mă. Care era autorul poemului?
Dickens.
- Emile Dickens. - Mulţumesc.
Vă simţiţi bine, domnişoară Zawistowska?
Da.
Mulţumesc, mă simt bine. Sunt un pic obosită.
În ultima vreme, am observat...
că sunteţi într-o stare delicată.
- Sper că nu intru în amănunte prea intime. - Nu! Nu, eu...
Mă puteţi ajuta?
Mulţumesc.
Mulţumesc...
pentru grija dumneavoastră.
La revedere.
Scuzaţi-mă, domnule. Îmi puteţi spune...
cum aş putea obţine referinţe...
despre...
poetul american din secolul XIX...
- Emile Dickens? - În camera cataloagelor, în stânga.
În cataloage nu există aşa ceva.
Nu voi găsi aşa ceva?
De ce, nu... voi găsi?
Charles Dickens e scriitor englez.
Nu există poet american cu numele Dickens.
Mă scuzaţi. Nu, sunt sigură, că e poet american.
- Emile Dickens. - Ascultă!
- "D-I... - Ţi-am spus!
Nu există o astfel de persoană. Vrei să-ţi dau în scris?
- M-ai înţeles? - Da.
E în regulă...
Stai liniştită.
Doctorul va avea grijă din tine
Eşti aşa frumoasă.
Da! Cum ai ajuns să fii aşa frumoasă?
Cred...
Cred că voi muri.
Nu, nu, nu...
Nu, pulsul...
Ai un puls regulat.
Vei trăi o sută de ani.
De ce sunt aşa obosită?
Doctorul recomandă să prinzi puţină culoare...
Te duc la fratele meu.
E un doctor foarte bun.
- Nu, dar tu... - Credeai că sunt doctor?
Nu, eu sunt biolog.
- Te-ai hrănit cum trebuie? - Da! O, da! Sunt...
Sunt de şase luni în America. Şi...
mănânc cât se poate de bine.
Ai o lipsă de fier în organism.
Acum trebuie să plec.
Pot reveni? Nu răspunde. Mă voi întoarce.
În regulă?
Da, în regulă!
- De când eşti aici? - Am început să pregătesc masa.
Arăţi mult mai bine.
Ce ai făcut aici?
Camera arată minunat.
Avem ficat de vită,...
preparat "Veneziano" cu sos picant...
şi praz.
Au fier din belşug, iar prazul înfrumuseţează vocea.
Nero îl folosea zilnic...
- pentru a-şi îngroşa vocea. - N-am ştiut.
Cânta în timp ce Seneca era hăcuit.
- Dă-mi voie să te ajut. - Nu! Nu trebuie să te mişti.
Doamna doreşte să guste vinul?
"Chateux Margoux de...
1937"?
Doamne!
Pentru o zi specială...
un vin deosebit.
Ştii, când...
Când ai o viaţă minunată...
ca a unui sfânt şi apoi mori...
probabil, asta vei bea în Paradis.
Thomas Wolfe!
"Priveşte înger către casă".
Doamne! Cum sună Wolfe în poloneză?
"O piatră, o frunză, o uşă nedescoperită".
O piatră...
- Uşa. - Uşa.
- "...şi toate chipurile uitate..." - Chipuri uitate.
Doamne! E prima dată...
când îl aud pe Thomas Wolfe în poloneză.
Iar eu îl aud prima oară în engleză.
Dacă bietul Wolfe te-ar fi auzit...
- ar fi scris în poloneză. - Nu cred.
Da! O, da!
Ai fost în lagărul de concentrare?
Da, nu pot...
- Nu pot vorbi despre asta. - Îmi pare rău.
Am un talent să-mi bag nasul unde nu trebuie...
Îmi...
doresc mult să te cunosc
şi să-ţi fiu aproape.
Emily Dickinson?
Deci e femeie?
O, nu!
"Proprietatea of Nathan Landau".
- Acesta eşti tu? - Da, eu sunt.
- E cartea ta? - Nu, e a ta.
Mulţumesc!
Mulţumesc.
"Aşterne acest vast pat,"
"Aşterne-l cu teamă;"
"Pân' la ziua judecăţii..."
"S-adaste aşa gătit."
"Fie-i salteaua întinsă"
"Şi pernele moi."
"Nu lăsa soarele cu aurie larmă...
"Să tulbure acest lăcaş".
Nathan, noul meu prieten drag...
mi-a rezolvat starea de continuă excitare.
Eram frigidă înainte de tratament.
Acum sunt nimfomană.
Wilhelm Reich m-a transformat într-o nimfomană.
Psihanaliza mi-a apropiat sexul de creier!
Numele ei mă mângâie şi acum,
Lesley Lapidus.
Intră, e deschis!
Bună!
- Arăţi minunat. - Mulţumesc.
- Ce vrei să bei? - Ştiu şi eu...
Nu ştiu, să vedem...
- Aş dori un vin roşu. - Of, Dumnezeule!
E fantastic să faci dragoste!
Stai! Lasă-l să sune!
Bine, mamă.
Bine, bine. Ţi-am spus că sunt bine.
Da, florile. Să ud florile...
şi să hrănesc câinele. Bine, mamă...
Da, tată. Prinţesa ta e bine.
În regulă. La revedere!
Sunt plecaţi în weekend, iar servitoarea e bolnavă.
Îmi poartă de grijă,
deşi am frigiderul plin şi uşile zăvorâte.
"Astfel mi-am dat seama că vom fi singuri două zile".
Paharul meu dăduse pe dinafară.
"Fericirea mea umpluse cupa şi se răspândise în tot cartierul."
Lesley. Un weekend singur cu Lesley.
Ai citit "Amantul doamnei Chatterley" de Lawrence?
Nu.
El are răspunsul.
Păcat, spune totul despre sex.
El spune...
Zice că amorul e ca o vizită la zeii întunericului.
Stingo, vorbesc serios.
Să mergem în vizită la Zeii Întunericului!
Pot să ştiu ce se întâmplă?
Nu înţelegi...
Nu pot merge până la capăt.
Înainte de tratament nu puteam rosti...
asemenea cuvinte.
Acum, le spun cu voce tare.
Lesley Lapidus vorbea despre sex, dar nu putea face nimic.
Nathan!? Mă bucur că...
Da, micuţul Stingo.
- Stingo? - Da?
Urci să bem ceva?
Desigur.
Când lucrează, Nathan uită de ceas.
Stingo, arăţi... tare bine cu "hainul" ăsta...
Se spune haină.
Da. Aşa e, "haină".
Îmi place aici.
Mă bucur că n-ai avut somn.
Ai păţit ceva la gură?
Mi-am muşcat limba.
- Să-ţi dau ceva? - Nu, nu e nevoie.
O să treacă.
Ai mutat mobila?
Da, îţi place? Fac asta atunci când nu pot dormi?
E bine, pentru că nu trebuie...
Nu trebuie să te gândeşti la nimic.
- O să încerc şi eu. - Nu.
Stingo... tu nu trebuie să muţi mobila.
- Vei muta munţii din loc. - Acum, nici limba nu mi-o pot mişca.
Poate ai folosit-o prea mult.
De ce nu-s toate femeile ca tine?
Fii mulţumit că e aşa. Vor fi multe femei în viaţa ta.
Multe femei frumoase...
care te vor adora şi vor face dragoste cu tine.
Uneori...
mă văd singur pe vecie.
Stingo, n-am fost cinstită cu tine.
Te consider un tânăr american talentat
şi fără probleme reale, dar...
Nu poţi şti dacă sunt talentat.
N-ai citit nimic scris de mine.
Nu întreb...
ştiu că scriitorii nu vorbesc despre opera lor.
E vorba de un băiat de 12 ani.
- Şi... - Deci este o autobiografie?
Poate, oarecum.
Acţiunea se petrece în anul morţii mamei sale.
N-am ştiut că mama ta a murit.
- Când aveam 12 ani. - Ai iubit-o mult?
Nu suficient.
- Cum adică? - Exact cum am spus.
După moartea celor dragi rămâne...
- vinovăţia. - Tatăl tău?
Tata, mama, soţul.
Ai fost căsătorită?
Da, am fost căsătorită.
Şi eram foarte tânără. Mă căsătorisem...
cu asistentul tatei de la Universitate.
Asistent la Universitate.
Scrierile antinaziste ale tatălui tău
i-au adus, probabil, necazuri.
Într-o zi, eram la biserică...
Am avut un presentiment şi multă spaimă şi...
Am ieşit din biserică şi am fugit la Universitate...
dar uşile erau încuiate...
acolo erau soldaţii germani...
şi am văzut profesorii. Erau suiţi în camion...
iar convoiul s-a pus în mişcare...
şi apoi i-am zărit pe tatăl meu şi în spatele lui, pe soţul meu.
Şi...
I-am privit...
Neamţul a tras prelata...
Şi nu i-am mai văzut niciodată.
I-au dus la Sachsenhausen, dar i-au împuşcat a doua zi.
- Dar mama ta? - Mama mea...
Mama mea s-a îmbolnăvit...
de... tuberculoză. Tuberculoză şi...
Se simţea foarte rău. Era pe moarte şi n-o puteam ajuta.
Credeam că dacă-i voi aduce carne...
va mai prinde putere, aşa că m-am dus la ţară...
ţăranii vindeau... şuncă.
Comerţul la negru era interzis şi foarte periculos
Carnea trebuia să ajungă numai la germani. Dacă eram prinsă...
Am ascuns şunca sub fustă.
Păream că sunt gravidă.
Îmi era atât de frică!
Tremuram ca varga. Apoi neamţul...
care stătea în faţa mea în tren, m-a văzut.
S-a ridicat, a venit la mine...
şi mi-a "luat" de sub fustă bucata de şuncă...
M-au trimis la Auschwitz.
Te-au trimis la Auschwitz pentru că ai ascuns o bucată de şuncă?
Nu. M-au trimis la Auschwitz pentru că au văzut că mă tem.
- Ştii ce înseamnă asta. - Da.
Ai încercat să te sinucizi la Auschwitz.
Nu, după aceea.
După aceea, am fost în...
- După eliberare. - După ce ai fost în siguranţă?
Da, în siguranţă, da.
Eram în siguranţă, în Suedia. În lagărul de refugiaţi.
Nu era rău acolo,. Încercau să ne ajute.
Încercau... dar...
Am ştiut...
că Domnul şi-a întors faţa de la mine...
Numai aşa se explică...
de ce Isus i-a lăsat să moară pe oamenii pe care i-am iubit...
iar pe mine m-a lăsat în viaţă...
cu ruşinea care mă chinuia? O, Doamne.
Aşa că m-am dus la biserică...
am luat o bucată de sticlă... Ştiam că e acolo, şi...
Mi-am tăiat venele.
Dar n-am murit, bineînţeles!
Stingo...
sunt atâtea lucruri pe care nu le poţi înţelege.
Sunt atâtea lucruri, pe care nu pot...
pe care nu pot... să ţi le spun.
Aş vrea să ai încredere în mine.
Vreau să ai încredere în mine.
Doamne, a venit Nathan!
Nathan!
- Sophie! - Astrid?
Sunt de noapte la Spitalul Brooklyn săptămâna asta.
Am o pacientă mai rea decât mama!
Noapte bună, Astrid. Mă duc să mă culc.
Era Astrid.
Las uşa deschisă, să-l aud când vine.
Mai vrei de băut?
Sticla e goală.
Ştiu unde ţine Nathan una plină.
Ai grijă, e întuneric.
Of, Doamne.
Sună-l la laborator.
Nu pot face asta. Nu-i place să-l caut acolo.
La serviciu.
Oricum, am sunat acum o oră!
Nu răspundea nimeni.
Probabil, centrala era închisă.
Da, aşa cred...
Când nu poate dormi, umblă...
noaptea prin locuri dubioase.
Merge prin toate cartierele...
Nu ştiu unde se duce, dar... Odată a venit...
cu ochiul vânăt şi cu falca ruptă.
Am crezut că a fost bătut!
Poate a păţit ceva.
Cred că ar fi mai bine să sun la poliţie.
- Chiar acum. - Mai aşteaptă două ore.
Trebuie să vină cineva la centrală.
Îl suni atunci.
Poate era obosit şi a adormit acolo.
Da, probabil.
- Precis. - Aşa e, sigur.
Ia te uită. Abecedar-ul nazismului.
Are aici tot ce s-a scris despre nazişti şi evrei.
E obsedat de faptul că naziştii scapă nepedepsiţi.
Crezi că a început după ce te-a cunoscut?
N-ar fi trebuit să-i spun e vina mea...
Ce era să fac? Ştiu că nu e vina mea că el...
Îl înţeleg. La urma urmei, e evreu.
Crezi că eu nu sunt furioasă?
Din pricina lor tatăl meu,...
apărătorul evreilor, a murit.
Crezi că eu nu sufăr? Tu nu-l înţelegi pe Nathan.
Nu ştii...
...ce poate face Nathan?
- Uneori cred... - Ce crezi?
- Ce crezi, copilă poloneză? - Of, Nathan!
- Eşti teafăr? - Da, dar cu voi doi ce e?
Eram speriată, ştii?
Am fost o proastă!
Ma-m temut că ţi s-a întâmplat ceva.
N-am vrut să te trezesc cu telefonul.
Lucrăm la ceva extrem de important.
E minunat, Nathan.
Da, minunat.
Dar tu erai aici...
Cu Sophie.
Stingo, venea de la întâlnire
şi am crezut că eşti tu.
Am ieşit...
şi l-am chemat să bea ceva.
Eram îngrijorată...
şi a stat cu mine.
Ai văzut tot ce am mai sfânt.
Deci, îmi cunoşti secretele.
Prea puţin...
Au lichidat 6 milioane de evrei...
şi cu toate astea, scapă nepedepsiţi.
Însoţeşte-mă la o partidă de linşaj, sudistule.
Sunt sigur că te pricepi.
Eu cobor la mine.
Stingo, aşteaptă. E cel mai bun prieten al nostru. De ce te porţi aşa?
Merită mulţumirile noastre. Ascultă-mă!
Eram speriată şi a fost lângă mine.
E adevărat.
Iartă-mă prietene.
Iubita mea Sophie are, desigur dreptate.
Sunt năuc de prea multă muncă.
- Am descoperit ceva. - Ştiu, iubitule.
Sunt un savant ţicnit, ca toţi ceilalţi.
Eu plec.
Pe mâine.
Mulţumesc.
- Mulţumesc că ai avut grijă de Sophie. - În regulă.
- Ah, Nathan! - Îmi pare rău.
Ţi-am spus că-mi pare rău!
Dragul meu, am sosit.
- Bine! - Ai păţit ceva?
- Eşti sigur? - Da.
În Sud, la voi, n-aţi învăţat să prindeţi?
- Cum merge? - Foarte bine.
Gândeşte repede!
Ai intrat şi ai stricat totul.
La Yetta găseşti cea mai...
bună bere din Brooklyn!
Sophie probabil se odihneşte după muncă.
De la război încoace, n-a mai dormit bine. Cum merge?
- Bine, mulţumesc. - Mă laşi să mă uit.
- Nu. - Haide!
Nu voi face niciun comentariu...
Nu arăt manuscrisul nimănui.
Eu nu sunt nimeni. Sunt prietenul tău.
"Prieten", o persoană ataşată de alta prin sentimente şi afecţiune.
- Un susţinător. - Când l-am început, am jurat...
să nu-l arăt nimănui până nu-l termin.
Cu excepţia lui Alfred Knopf însuşi.
Deci, te temi că nu va plăcea.
Eşti cuprins de o spaimă profundă şi laşă.
Bine!
- Bine, aşa îţi poţi face o idee. - Of, Dumnezeule!
- Dar pagina din maşina de scris? - Nu, asta e...
Nathan! Hei, stai!
Bine.
Stingo! Ce rău se poate întâmpla?
Cel mult, pot vedea că nu ştii să scrii!
- La naiba! - Nathan, întoarce-te!
Ţi le voi înapoia, bătrâne!
Bine, de acord!
Stingo, aşteaptă puţin!
Nathan vrea să te duc la film până termină de citit.
Nu merg.
Ba da, nu te mai chinui.
- Nathan cred că a terminat de citit. - Da.
- Hai să vedem. - Aştept la mine în cameră.
- Nu, vino! - Dacă are ceva de spus...
- să coboare la mine şi să-mi spună. - Nu fi prost.
Bravo!
Pe acest pod...
unde mulţi scriitori americani au căutat inspiraţie...
pentru a dărui Americii vocea lor...
privind pământul care ni l-a dat pe Withman,
făuritorul viitorului acestei ţări,
şi pe Thomas Wolfe sau Hart Crane...
urăm bun venit lui Stingo în panteonul zeilor...
făuritori de vorbe nemuritoare.
Pentru Stingo!
"Cum puteam să nu-l simpatizez pe acest om generos?"
"Nathan era de-a dreptul sclipitor".
Sophie!
Unde eşti?
- Stingo! - Nathan!
- Am reuşit! - Ce? Ce-ai reuşit?
Nathan!
Îţi aminteşti că ţi-am spus ceva într-o seară? Azi am dat lovitura.
Ce? Ce s-a întâmplat?
O să vă povestesc totul diseară.
- Spune acum, ce mai contează câteva ore? - Nu, am să vă spun!
Curând, lumea întreagă va afla...
de această extraordinară descoperire.
Nu vă pot spune!
La anul, plecăm toţi trei la Stockholm.
E vorba de premiul Nobel!
- Bine! - Îmi pare rău, băiete, dar eu îl voi lua primul!
Am adus ceva să sărbătorim.
Nathan! Ce e asta?
- Asta e pentru tine. - Ce e?
- Şi ăştia. - Of, Doamne!
- O, Nathan! Ce rochie frumoasă! - Îţi place?
Încearc-o. S-o vedem. Îmbrac-o!
- Of, Nathan! - Haide!
Încearc-o. Te rog, vreau s-o văd.
- Nu vreau să fac asta. - Te rog vreau s-o văd pe tine!
Bine, ţine-o aşa.
- Lipseşte partea de sus. - Adică, tu.
Nathan, e minunată!
- Trebuie să revin la laborator. - Nu rămâi să mănânci cu noi?
- Nu, sărbătorim diseară. - Uite câte am adus.
Nu pot. Trebuie să mă întorc la lucru.
Diseară vom sărbători. Ai grijă de Sophie.
- Vreau să te văd cu ele diseară. - Uite ce pantofi!
Diseară. Ne uităm diseară.
Dragul meu, sunt mândră de tine.
Diseară!
Tu mi-ai dat ideea să-l cumpăr.
- E ca al meu. - E un ceas splendid.
Dr. Kats, şeful meu şi soţia lui...
Au afaceri cu bijuterii, m-au dus cu maşina...
- să-l dau la gravat. - Probabil se deschide ca al meu.
Ai lăsat urme de degete...
- Ai lăsat numai amprente pe el. - Nathan nu-şi va da seama0.
- Crezi c-o să-i placă? - Cu siguranţă.
Cred că va fi mulţumit.
A costat mult...
dar nu-i nimic. Mai mult de-atât nu-mi puteam permite.
Ce contează?
Azi, banii nu contează.
Adu şampania!
- Am luat-o! - Şampania e în spate!
Am uitat ce marcă preferă Nathan atunci când m-am dus la magazin.
- Da? Cum îi zice? - Tipul de la magazin mi-a recomandat...
ceva Rosé. A spus că e foarte bună.
- Surpriză! - Surpriză!
Asta e şampania ta preferată?
Stingo a cumpărat şampania.
Drăguţ.
E minunat. Uită-te la tine.
- Da! Îţi place? - E foarte potrivit.
Fidelitatea ţi s-ar potrivi şi mai bine.
- Poftim? - Nu ţi-am spus...
că singurul lucru pe care ţi-l cer
singurul lucru... este fidelitatea?
Nu ţi-am spus să nu ieşi cu tipul ăla, Katz...
- Ba da, dar acum... - Azi după-amiază te-a adus...
din nou acasă cu maşina. Ai petrecut ziua cu el, nu-i aşa?
Te-ai culcat cu el, nu?
- Nathan! - Ţi-ai pus rochia cea nouă pentru el?
Ca să te dezbrace într-un motel ieftin?
Precis se pricepe la astfel de treburi.
- Stai puţin, Nathan! - Spune-i tot unchiului Nathan...
De unde ştii că a adus-o acasă? Ai urmărit-o?
De unde ştii că a condus-o Katz, acasă?
Vrei să ştii de ce a adus-o?
Te rog, Stingo, nu!
Copilul-minune al Sudului apără târfa poloneză.
Păcat că sărbătoarea noastră a degenerat.
- Cred că ar fi mai bine să pleci, Stingo. - Nu te las singură cu el.
Nu înţelegi... Înrăutăţeşti situaţia.
- Nu-l înţelegi. - Doar n-o să-l las să creadă aiurelile astea.
Să lăsăm prostiile şi să bem.
Ce facem noi aici? Pentru ce toastăm?
- Ai dreptate. Îmi pare rău. - E în regulă.
Nu ştiu ce m-a apucat.
Pentru cel mai bun prieten al meu...
Şi pentru iubita mea!
Uite ce ţi-am luat.
Era împachetat, dar...
E frumos. Foarte frumos.
- Îţi place? - Dacă-mi place? E minunat.
Da? E exact ca a lui Stingo.
Chiar aşa?
- Am pus să-l graveze. - E minunat, minunat.
Acest toast înseamnă...
despărţirea definitivă...
de voi doi.
Despărţire de voi...
doi ticăloşi, o târfă
şi un gunoi sudist.
Nu m-ai prostit Stingo,
lăsându-mă să-ţi citesc capodopera.
Un adolescent prăpădit...
- miorlăie după moartea maică-sii. - Încetează, Nathan.
Oricum, fii optimist...
ai putea scrie un roman comic.
- Iar acum, draga mea... - Stingo...
Vreau să-mi răspunzi la o întrebare care-mi frământă mintea de mult timp.
De mult aştept să-mi explici
cum de te afli aici...
Stai...
plimbându-te pe străzi...
Eşti cochetă şi umbli cu doi bărbaţi deodată.
La Auschwitz, milioane de morţi caută un răspuns.
Spune-mi...
Spune-mi Sophie. Spune-mi dacă antisemitismul...
vestit în Polonia te-a ajutat să scapi de la moarte... în timp ce milioane au murit?
Spune-mi. Spune-mi de ce?
Explică-mi!
Spune-mi de ce...
11.379, număr norocos...
Spune-mi...
de ce mai eşti în viaţă?
Ce trucuri ai născocit pentru a supravieţui,
pe când cei mulţi mureau gazaţi la Auschwitz?
- Explică-mi! - Încetează!
Explică-mi!
- Las-o în pace! - Dă-te la o parte, băieţaş sudist!
Pleacă!
Pleacă şi nu mai veni aici!
Pleacă!
Plec, au sosit. Mă întorc, două camere goale.
Nici urmă de Nathan şi Sophie. A urcat-o într-un taxi...
şi au plecat. M-a jignit îngrozitor.
- Dr. Blackstock? - Da.
Sunt Stingo, un prieten al Sophiei Zawistowska.
"Scriitorul cu care se mândreşte".
- Încerc să dau de ea. - "Nu locuiţi în aceeaşi casă?"
S-a mutat aseară.
"Azi-dimineaţă nu se simţea prea bine. Am fost îngrijorat din cauza ei".
- "O fată foarte drăguţă". - Ştiţi unde o pot căuta?
"Dar prietenul ei"?
Cred că s-au despărţit.
"Poate s-a dus la o prietenă".
Nu cunosc niciuna.
"Era o poloneză, Sonia Wozinska, lucra la Colegiul Brooklyn".
Îmi amintesc de ea. Era Sonja Wajinska.
Aveţi o angajată Sonja Wajinska?
Nu, îmi pare rău. S-a întors în Polonia acum şase luni.
Dar dacă doriţi, pot să vă dau adresa.
Mulţumesc. Cunoaşteţi o prietenă a ei, Sophie Zawistowska?
Da.
Da, a vizitat-o pe Sonia o singură dată.
O ştiu de la Universitatea din Cracovia.
E fiica profesorului Bieganski.
I-aţi fost student?
Am ascultat o conferinţă şi a fost de ajuns.
Vorbea deschis despre nazişti.
Îl obsedau.
Probabil fiindcă şi ei urau evreii.
Naziştii l-au omorât.
Au adunat profesorii fără să le verifice convingerile politice.
Cred că vă înşelaţi.
Vă voi arăta imediat...
Zbigniew Bieganki...
Uitaţi, "Bieganski"...
"profesor de Drept la Universitatea din Cracovia"...
"între 1919 şi 1939"...
"Cunoscut pentru atitudinea antisemită".
"A interzis studenţilor evrei să stea la cursuri alături de studenţii polonezi".
"I-am spus Yettei că plec".
"Primisem o scrisoare de la tata".
"Moştenise o fermă în Sud şi ştiind că rămăsesem fără bani
mi-a propus să mă întorc acasă."
"Nu mai puteam rezista în Brooklyn".
Bună!
Sophie? Te-ai întors!
Da. Bună, Yetta.
Am venit să-mi iau lucrurile.
- Ştii ceva de Nathan? - Nu, nimic.
A venit azi-dimineaţă să-şi ia restul lucrurilor.
În regulă.
Stingo?
Da.
Regret cele întâmplate aseară, dar...
Nathan n-a vorbit serios de cartea ta.
Ştii asta, da?
Îi place ce scrii.
Acum nu mai contează.
Dar... vreau să spun...
"noi" rămânem prieteni.
Eu plec acasă.
Acolo, voi putea scrie mai bine.
Noi te-am distras.
N-are nici o legătură cu voi.
Azi am vorbit cu dr. Blackstock.
Stingo. M-ai căutat?
Trebuia să-ţi fi lăsat un bilet.
Dar nu m-am gândit la asta. Îmi pare rău.
Regret că ai fost îngrijorat pentru mine.
Credeam că prietena ta Sonja ştie unde eşti.
Sonja? Sonja Wajinski? Ea s-a întors în Polonia.
Ştiu.
Am mers la Colegiul Brooklyn.
A lucrat pentru un profesor de acolo.
Da.
Cred că îl ştii,
ţi-a cunoscut tatăl...
Da, pe tatăl meu...
L-a ascultat pe tatăl tău...
la Universitatea din Cracovia, unde preda.
Deci, ţi-a spus totul despre tata?
Sophie, de ce m-ai minţit?
Am minţit, ştii de ce?
Mă temeam...
Mă temeam că voi rămâne singură!
Aşa că...
Adio... prietene.
Sophie, aş vrea să înţeleg...
Aş vrea să ştiu adevărul.
Adevărul?
Nu-ţi va servi la nimic, să ştii.
Tu crezi că, aflând adevărul,
mă vei înţelege şi-mi vei ierta toate minciunile.
Promit să nu te părăsesc.
Nu spune asta.
Nimeni n-ar trebui să promită aşa ceva!
Adevărul? Nici măcar nu mai ştiu care e adevărul
după atâtea minciuni...
Tatăl meu...
Cum pot să explic cât de mult mi-am iubit tatăl?
El credea în perfecţiunea umană.
În fiecare noapte mă rugam lui Dumnezeu...
să mă ierte pentru că-mi dezamăgeam tatăl
şi-L imploram pe Domnul...
să mă facă vrednică de măreţia lui.
Am crescut.
Mă maturizasem. Eram măritată...
când am înţeles că îl uram profund.
Era iarna anului 1938.
Tata lucra la un discurs intitulat...
"Problema evreilor din Polonia".
De obicei, dactilografiam...
fără să reţin vorbele, dar...
atunci am remarcat un cuvânt care se repeta şi pe care nu-l mai auzisem.
"Soluţia pentru problema evreiască...
este "vernichtung".
Exterminarea.
M-am dus atunci în ghetou...
aproape fără voie.
Am stat acolo, nu ştiu cât...
privind oamenii condamnaţi la moarte de tata.
Aceşti oameni, bărbaţi, femei, copii, trebuiau... "vernichtung".
Exterminaţi.
Mi-am amintit că trebuia să termin discursul.
Grăbindu-mă, am făcut multe greşeli.
M-am dus la Universitate, dar tata
n-a avut timp să-l corecteze.
L-a citit cu toate greşelile, în faţa atâtor oameni...
S-a înfuriat şi când s-a terminat a venit la mine...
Eram cu soţul meu, bineînţeles..
Şi m-a făcut de râs în faţa lui şi a celorlalţi.
N-am avut curajul să spun nimic despre evrei.
De atunci, nici el, nici soţul meu n-au mai avut încredere în mine.
Apoi, în Varşovia...
am avut un iubit...
care era aşa bun cu mine.
Trebuie să ne ajuţi, Sophie!
N-o mai chinui!
"Josef locuia cu sora sa vitregă, Wanda
conducătoare a mişcării de rezistenţă."
Ce este?
Iată o fotografie a copiilor respinşi
de programul de germanizare "Lebensborn".
Sunt copii...
luaţi de la părinţi polonezi...
care, iniţial s-a crezut...
că ar avea trăsături ariene.
Au fost duşi în Germania
şi crescuţi ca germani.
Dar ulterior s-a considerat
că erau rasial necorespunzători...
Necorespunzători.
Şi au fost sortiţi pieirii.
Tot ce îţi cerem este să traduci câteva documente furate de la Gestapo.
Nu pot.
Nu pot să-mi pun copii în pericol.
Copii tăi ar putea urma la rând.
Nu, nu. Nu vreau să mă implic.
Două săptămâni mai târziu...
Josef a fost ucis de Gestapo.
I-au tăiat gâtul.
Cât erau de curajoşi.
Doamne, cât erau de curajoşi!
La scurt timp după moartea lui Josef...
am fost arestată.
M-au trimis la Auschwitz împreună cu copii.
Când trenul a ajuns la Auschwitz...
nemţii au făcut trierea.
Ei hotărau cine trebuia să trăiască şi cine să moară.
Jan, băieţaşul meu...
Jan, băieţaşul meu, a fost trimis în "Kinderlogg"...
lagărul pentru copii.
Iar fetiţa mea, Eva, a fost trimisă la crematoriul II.
A fost exterminată.
Vorbeam perfect germana...
şi aveam noţiuni de secretariat...
foarte bune, mulţumită tatălui meu.
Am ajuns să lucrez...
pentru Rudolf Hoess...
comandantul lagărului de la Auschwitz.
În acea zi, când m-au dus să lucrez pentru Hoess...
m-au obligat să merg pe lângă blocul 25...
Acolo erau ţinuţi prizonierii selectaţi pentru exterminare.
Oamenii stăteau acolo zile întregi, fără haine sau apă.
Întindeau mâinile printre gratii plângând şi implorând.
"Ea va fi secretara comandantului".
Du-o jos, la duş.
Dă-mi hainele.
Aici e duşul.
Foloseşte săpunul dezinfectant.
Miroase urât şi arde pielea dar e obligatoriu.
Pantofii.
Pune pantofii aici.
Te rog, nu-i lua sunt cadou de la tata.
Cum i-ai păstrat în lagăr?
I-am ascuns... Te rog...
Dacă îi găseşte, ţi-i ia.
O să-i ascund, e tot ce am.
Bine.
Mulţumesc.
Nu-ţi fie teamă, ne poţi ajuta.
Vrei să ajuţi rezistenţa?
Ce pot face eu?
Emmi Hoess are un radio. Camera ei e sub biroul tatălui...
...când te duci la lucru dacă poţi să iei radioul...
adu-l aici iar noi îl vom strecura afară.
Sigur, eu vă dau radioul...
voi îl scoateţi iar eu, voi fi împuşcată pentru furt.
Câştigă încrederea lui Hoess.
Dar cum?
E bărbat, iar tu, femeie.
Asta-i bună!
Sunt cheală, slabă, şi put a dezinfectant...
Grozav.
Te înşeli, arăţi ca o nemţoaică.
Vorbeşti şi limba cultă. O să lucrezi singură cu el...
...iar el e un bărbat nefericit.
- Atunci ajută-mă şi tu! - Cu ce?
Găseşte-mi fiul.
Numele lui e Jan. E în lagărul pentru copii.
Ce vrei să ştii?
Dacă... el... este...
- Dacă este în viaţă, da? - Da.
Înţeleg.
Poate Hoess aranjează să-i dea drumul.
Am făcut prăjitura preferată a lui Himmler.
Ea este noua secretară din lagăr.
Duceţi-o în birou.
Himmler nu poate rămâne la masă.
Crezi că o face înadins?
De ce spui asta?
Ziceai că evadările şi construcţiile neterminate l-au supărat.
Destul!
Tâmpitul de gardian a dus-o în bucătărie înainte de dezinfecţie.
- Dar copii... - Sunt perfect sănătoşi.
Asta pentru că sunt bine hrăniţi.
Dar dacă plecăm?
Se vor sacrifica la fel ca ceilalţi copii germani.
Arăţi bine.
N-am mai băut de când am plecat de aici.
Îţi poţi imagina?
Tata m-a întrebat ce fel de medicină practic aici.
Ce puteam să-i spun?
Joc rolul lui Dumnezeu.
Hotărăsc cine trebuie să trăiască şi cine să moară.
Nu asta face El?
Eşti tânăr, nu ştii ce a îndurat Germania înfrântă.
Mila nu e compatibilă cu supravieţuirea.
În lagărul copiilor e o epidemie.
Mor ca muştele.
N-ai voie să fii aşa sensibil.
"...o trăsătură comună celor din sud..."
"...este o minte mai înceată...
Vorbesc prea repede?
Nu, domnule comandant.
Scuză-mă!
Scuză-mă, dacă te deranjez...
dar cred că dacă ai merge la Berlin...
să-i spui lui Himmler că ordinul e nedrept...
poate s-ar răzgândi.
Nu e nimic de făcut, suntem transferaţi.
Pastilele mele, repede!
- Să chem doctorul? - Taci, e de suportat.
E mai bine acum.
Medicamentul e un miracol.
Mă bucur, domnule comandant.
Stai jos.
Cum ai ajuns aici?
Puţini au norocul să obţină acest post.
Eu cred că...
a fost destinul...
...destinul m-a adus la dvs...
...căci ştiu că numai dumneavoastră puteţi înţelege.
Ce să înţeleg?
S-a produs o greşeală.
Pot să vă arăt ceva?
E un document polonez sugerând "soluţia finală" pentru evrei.
L-am ajutat pe tata să-l scrie.
Am fost arestată pe nedrept.
Pretinzi că eşti nevinovată.
Recunosc delictul minor pentru care am ajuns aici...
Sunt însă o simpatizantă a naţional-socialismului.
Am activat în războiul sfânt împotriva evreilor.
Broşura aceasta dovedeşte adevărul.
Vă implor, aveţi puterea de a-mi dărui libertatea.
Vă rog...
Fiind poloneză, eşti inamica Reich-ului...
şi aşa vei fi întotdeauna...
chiar dacă nu eşti vinovată de nici o crimă.
Ai cochetat cu mine fără ruşine.
E greu de crezut că eşti poloneză...
cu o faţă perfect germană şi felul în care arăţi...
...cu pielea frumoasă şi structura feţei...
Tipic ariană.
Eşti deosebit de atrăgătoare.
Femeile ariene sunt pure şi strălucitoare...
...cu pielea frumoasă...
...cu păr frumos...
...care mă inspiră...
...să idolatrizez frumuseţea.
Un moment!
Mă scuzaţi, dar doamna Hoess are o întrebare.
Doamna Hoess întreabă dacă Iphigenie poate merge la teatru după gripă
sau trebuie consultat dr. Schmidt?
Dacă doamna Hoess crede că e bine să meargă, atunci şi eu cred la fel.
Aş risca mult să am o relaţie cu tine.
Aş face-o, dacă n-aş pleca.
Dar trebuie să plec. La fel şi tu.
Mâine te trimit înapoi în lagăr.
Domnule comandant, ştiu că nu pot cere prea mult pentru mine...
...şi că trebuie să respectaţi regulile.
Dar vă implor să faceţi ceva pentru mine.
Am un fiu în lagărul copiilor. Îl cheamă Jan...
Se numeşte Jan Zawistowski şi are 10 ani.
Mă tem pentru sănătatea lui.
Vă implor, încercaţi să-l eliberaţi.
E mic şi foarte plăpând.
Vă rog...
Dacă aspectul meu v-a impresionat cât de puţin...
...vă implor s-o faceţi pentru mine.
Nu cer eliberarea mea, ci a copilului. Vă rog.
E dezgustător să încalc regulamentul pentru atâta lucru.
Există o cale legală, există programul "Lebensborn".
E un candidat perfect pentru asta.
Mutaţi-l acolo.
Trimiteţi-l în Germania, ca să fie crescut ca un bun german.
E blond, arată ca un german...
şi vorbeşte germana la fel de bine ca mine.
Vedeţi, băieţelul meu, Jan...
e potrivit pentru programul "Lebensborn".
Mâine îl voi aduce aici.
Îl poţi vedea, apoi voi aranja mutarea lui.
N-ai ce căuta în camera asta.
Mă scuzaţi domnişoară, eu doar...
Voiai să furi radioul.
O să-i spun tatei să te pedepsească.
Jur că voiam doar să-l privesc.
Am trecut pe aici atât de des şi doream să-l văd...
...atât de mic, atât de plăcut.
Nu-mi venea să cred că funcţionează.
Minţi. Vroiai să-l furi.
Se vede după privirea ta.
Crede-mă, n-am vrut să-l iau.
Ba da, e scump. Costă 70 de mărci.
Vrei să ai muzică în beci, poloneză murdară!
Mama spune că polonezii sunt hoţi mai răi decât ţiganii...
...şi mai murdari.
Puţi.
Trezeşte-te! Ai leşinat.
Respiră, aerul rece înviorează.
Rămâi întinsă pentru ca sângele să-şi reia circulaţia.
O palmă e necesară, conform regulilor de prim ajutor.
Ridică-te şi sprijină-te de pat.
Eşti frumoasă.
Mama te crede suedeză.
Ce reprezintă semnul de pe rochia ta?
Medalia de la Campionatul de Înot.
Am fost campioana clasei. Aveam 8 ani.
Unde a fost asta, Emmi?
La Dachau, acolo era mai frumos.
Aveam o piscină doar pentru copii ofiţerilor.
Să-ţi arăt albumul meu.
Aici, eram bebeluş.
Aici, sunt eu, primind medalia.
Piscina de la Dachau.
Aici sunt cu mama.
Tot eu...
...cu tata.
Mă dezbrac.
Poate mergem mâine să înotăm.
Grozav, tată.
- Noapte bună, Emmi. - Noapte bună, tată.
În noaptea aceea...
îmi repetam la nesfârşit...
"Mi-am salvat băieţelul, mi-am salvat băieţelul".
"Mâine am să-l văd!"
"Şi-mi voi lua rămas bun de la el".
"Iar el va scăpa".
Doamne, cât am fost de fericită în noaptea aceea!
Cât am sperat!
Dar Hoess nu şi-a respectat promisiunea.
N-am aflat niciodată ce s-a întâmplat cu băiatul meu.
Iată de ce...
nu mai vroiam să trăiesc.
Apoi, Nathan m-a făcut să trăiesc pentru el.
Trăieşte pentru mine, Sophie.
Trăieşte pentru mine.
Of, Doamne! Ce ţi-am făcut?
Fii atent!
Stingo!
Nathan, căratul mobilei nu e de tine!
- Pune jos fotoliul! - Pune jos fotoliul.
- Stingo! - Telefonul.
E dr. Landau, fratele lui Nathan.
Mulţumesc.
Sunt Larry. Fratele lui Nathan.
- Da, Larry! - Nathan mi-a vorbit mult de tine.
- Ştiu că sunteţi prieteni. - Mi-a vorbit de tine.
Am putea să ne întâlnim?
Sigur. Spune-mi unde şi când.
Fratele meu te preţuieşte mult.
Nathan are o minte strălucită şi cunoştinţe vaste.
Crede că vei ajunge un...
mare scriitor, aşa cum îşi dorea să fiu eu.
Te rog, ia loc.
Are talent pentru absolut orice.
Ţi-a spus ţie şi lui Sophie, că e cercetător biolog.
La Pfizer.
Treaba cu biologia e invenţia lui.
Nu are nici o diplomă. Toate astea sunt simple invenţii.
Adevărul e că... e nebun.
- Dumnezeule! - Sunt cazuri...
care nu se manifestă ani întregi şi criza apare brusc.
Are o slujbă la Pfizer, la bibliotecă.
Eu i-am găsit postul. Acolo poate citi în voie...
fără să deranjeze pe nimeni. Ocazional îi ajută...
pe biologii angajaţi.
Nathan nu m-ar ierta dacă ar afla că ţi-am spus toate astea.
M-a pus să jur că Sophie nu va afla nimic.
Ironia este că în copilărie era talentat în toate.
Profesorii îi prevedeau un viitor strălucit.
Oricine garantează pentru un asemenea copil.
La 10 ani, ni s-a spus că geniul are schizofrenie paranoică.
De atunci, studiile lui au fost doar...
în ospicii foarte scumpe.
Eu ce pot face?
Dacă se lasă de droguri...
există o şansă.
Droguri? Ce ia?
Benzedrină, cocaină.
- Nu ştiai? - Nu, nu ştiam.
Nu-ţi cer să-l urmăreşti, dar raportează-mi telefonic ce face.
Regret că te implic astfel.
Nu cred că înţelegi.
Îi iubesc pe amândoi.
Sunt prietenii mei.
Bună dimineaţa, domnule Stingo.
Ne îngrijora soarta ta pe drumul de întoarcere la Plantaţia Roz.
Domnişoara Sophie voia să trimită potera să te caute.
- Eşti răpitoare, domnişoară. - Mulţumesc.
Ce faceţi în seara asta?
Vino, draga mea.
A fost surpriza lui Nathan pentru mine ca să te surprindem cu această atmosferă sudistă.
Cartea ta mi-a stârnit interesul pentru Sud.
Spune-i de călătorie.
Domnişoara Sophie şi cu mine am discutat despre posibilitatea...
unui voiaj în octombrie.
Nu ştiu dacă domnişoara Sophie...
Desigur.
...poate va fi voiajul de nuntă...
Vino cu noi ca prieten...
şi cavaler de onoare.
Am onoarea...
să te cer în căsătorie.
Te voi păstra în inimă până ce moartea ne va despărţi.
Cu acest inel...
Mă încredinţez ţie.
Tradiţia cere ca mirele să facă un dar...
cavalerului de onoare.
I-am spus lui Nathan, că o vreme nu vei mai scrie
ca să poţi câştiga bani şi asta l-a întristat nespus.
Nathan, nu pot accepta.
Stingo, nu-i refuza.
Nu-ţi irosi talentul.
Bine, accept şi îţi mulţumesc.
Viitoarea doamnă Landau...
mă onorează cu acest dans.
Ai aflat de Nathan.
Ce anume?
Nu ştii?
Deocamdată e secret.
Dar mi-a mărturisit că el şi echipa lui...
au descoperit tratamentul polio...
în casa mea.
Păcat că Saul al meu n-a apucat această zi.
- Maşina, doamnă Zimmerman. - Vin.
Ce ţi-a spus Nathan?
Nu l-am văzut.
A plecat cu Sophie acum două ore.
Te căuta să lămurească ceva.
Poftim?
Sophie îi spunea mereu că se înşeală.
Nu ştiu ce blestemăţie a mai scornit acum.
Ţi-am spus să fii cu ochii pe el.
Data viitoare să mă asculţi.
Am lucruri mai bune de făcut.
- Ştii unde e acum? - Nu.
- Bună. - Blestemat să fii în veci.
Nathan?
- Eşti teafără? - Da. E în regulă.
- Ce-ai la mână? - Voia să mi-o rupă.
M-am speriat şi am fugit. Are o armă, Stingo.
Şi cred că o va folosi.
Nu trebuia să-l las acolo.
Trebuie să ne ducem...
- Nathan? - Stingo.
Ascultă-mă!
E în regulă? Nathan!
- Of, Doamne! - Nathan!
- Dragul meu, mă ierţi? - Întoarce-te al iubitul tău!
- Pleacă de la telefon, târfă! - Ştii că te iubesc.
Nu mai vreau să vorbesc cu tine.
Nathan, te iubim atât de mult.
Nu ţi-am făcut niciun rău.
Spune-ne unde eşti.
Vă blestem fiindcă m-aţi trădat...
tu, cel mai bun prieten.
M-ai minţit zilnic cu rânjetul tău dar am aflat citindu-ţi manuscrisul.
"Ah, Nathan. Îţi mulţumesc".
Te-ai culcat cu femeia cu care voiam să mă însor.
Vorbesc de trecut, căci nu-mi trebuie o târfă ieftină
care se tăvăleşte cu un mucos din Sud.
Venim să te luăm. Unde eşti?
Rămâneţi acolo. Vin eu la voi.
- La amândoi. - Iisuse? Nathan!
Nu plecaţi. Ştii ce am să fac...
...porc neruşinat? Ascultă!
- Acum vin să mă răzbun. - Of, Doamne!
L-am sunat pe fratele lui la birou.
Larry e în Toronto.
Trebuia să rămân acolo.
Poate îl ajutam.
N-a mai fost aşa până acum.
Putea să ne omoare.
- Putea să ne omoare pe amândoi. - Nu mă tem de moarte.
Mă tem doar că va muri fără mine.
Mulţumesc.
Stingo.
Unde mergem?
Vreau să-ţi arăt oraşul Washington şi Casa Albă.
Poate îl vedem şi pe preşedintele Harry Truman.
Unde mergem, de fapt?
Te duc la o fermă din sudul Virginiei, de care ţi-am povestit.
De acolo se ajunge uşor la Richmond.
Şi putem cumpăra un fonograf şi nişte discuri.
Ce vrei să spui cu "ne stabilim acolo?"
Te iubesc foarte mult, Sophie.
Şi vreau să fii soţia mea.
Vei locui la fermă cu mine.
Mă vei ajuta să-mi scriu cărţile...
Vreau să întemeiem o familie
pentru că... te iubesc foarte mult.
Crezi că tu m-ai putea iubi?
Stingo, am peste 30 de ani.
Ce-ţi trebuie o poloneză bătrână ca mine?
Mă descurc!
"Bătrână"...
Nu vorbi aşa.
Pentru mine vei fi întotdeauna...
pe locul întâi.
Bine. Atunci mergem acolo.
Putem locui acolo o vreme iar apoi...
Nu ne căsătorim încă pentru că vom hotărî asta mai târziu.
Sophie, în locul în care mergem trebuie să fim căsătoriţi.
Sunt şi ei creştini, ştii?
Ne vom căsători curând, eu te iubesc de mult.
Ştiu că ţii la mine.
Cu timpul, totul va fi bine.
Va fi bine.
Nu e doar diferenţa de vârstă, Stingo.
Ţi-ar trebui altă mamă pentru copii tăi.
Doar pe tine te vreau.
N-ar fi drept ca ei să aibă asemenea mamă.
Vor fi cei mai norocoşi copii din lume.
Simt că am să mor.
Acum îţi voi spune ce n-am mai spus nimănui.
Niciodată, dar trebuie să beau ceva mai întâi.
Îmi dai ceva de băut?
Când am plecat la Auschwitz era primăvară.
Când am ajuns acolo era o noapte caldă şi frumoasă.
Mamă, mă doare.
Toţi evreii, în stânga.
Eşti foarte frumoasă.
Aş vrea să mă culc cu tine.
Eşti poloneză?
Tu.
Eşti o nenorocită de comunistă?
Sunt poloneză.
M-am născut la Cracovia. Nici eu, nici copii mei nu suntem evrei.
Nu sunt evrei. Sunt de rasă pură. Eu sunt creştină.
Sunt catolică.
Nu eşti comunistă?
- Eşti credincioasă? - Da, cred în Iisus Hristos.
- Iisus, Mântuitorul? - Da!
N-a spus El...
"Lăsaţi copii să vină la Mine?"
Poţi păstra doar unul dintre copii.
- Poftim? - Păstrezi doar un copil.
Celălalt trebuie să dispară.
Adică trebuie să aleg?
Fiindcă eşti poloneză, şi nu evreică,
ai privilegiul să alegi.
Nu pot alege! Nu pot alege!
- Taci! - Nu pot alege!
Alege, altfel îi luăm pe amândoi!
Alege!
Nu mă siliţi să aleg! Nu pot!
Altfel, îi iau pe amândoi.
Taci odată! Destul!
Ţi-am spus să taci şi să alegi.
Nu mă obligaţi să aleg! Nu pot!
- Atunci îi iau pe amândoi. - Nu pot alege.
Luaţi amândoi copii!
Mai repede!
Luaţi fetiţa!
Luaţi-o pe cea mică!
Luaţi fetiţa!
Bine, mâine mergem la fermă.
Dar te rog, Stingo, nu vorbi de căsătorie...
...Sau de copii.
Mi-a ajuns...
Mergem să trăim acolo o vreme.
"Aveam 22 de ani, eram virgin şi o ţineam în sfârşit în braţe...
pe zeiţa visurilor mele".
"Eu eram neobosit, iar Sophie îşi înăbuşea amintirile amare".
Acum îmi dau seama că încercam cu disperare să învingem moartea.
Dragul meu Stingo...
Eşti un amant minunat. A trebuit să plec...
iartă-mă că nu mi-am luat la revedere, dar trebuie să mă întorc la Nathan.
Crede-mă că vei găsi o femeie minunată care să te facă fericit la ferma pe care o visezi.
Dar, când m-am trezit, mă gândeam cu groază şi disperare la Nathan.
Atât de plină de vină şi gânduri despre moarte.
De parcă-mi curgea gheaţă prin vene.
Aşa că trebuie neapărat să fiu cu Nathan din nou, orice ar însemna asta.
S-ar putea să nu ne mai vedem,
dar crede-mă că întâlnirea cu tine a însemnat mult pentru mine.
Eşti un amant minunat, Stingo.
Sophie
Lucra într-un laborator farmaceutic.
Cianura găsită lângă pat era de la laboratorul unde lucra.
- Ce laborator, ştii? - Nu sunt sigur.
"Aşterne acest mare pat,"
"Aşterne-l cu teamă".
"Pân' la ziua judecăţii S-adaste aşa gătit".
"Fie-i salteaua întinsă Şi pernele moi."
"Nu lăsa soarele cu aurie larmă"
"Să tulbure acest lăcaş".
Astfel s-a sfârşit călătoria mea...
iniţiatică în ciudatul Brooklyn.
Am dat frâu liber mâniei şi durerii pentru Sophie, Nathan...
şi altor mii de martiri...
fii ai acestui pământ.
Recăpătându-mi vederea...
am zărit raze de lumină reflectate în apele murdare ale râului..
Nu era ziua judecăţii, ci doar o dimineaţă.
O dimineaţă minunată.
Sincronizare şi corectare: muLineZu
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/4gqf7 Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari