Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
3438.
Aici este.
"Intră pe alea din faţa casei.
Foloseşte telecomanda ca să deschizi garajul.
Nu ieşi din autoturism. Închide garajul în spatele tău.
Aşteaptă alte instrucţiuni".
Urmaţi-mă.
Curăţaţi-vă foarte bine cu săpun.
11 muncitori şi-au pierdut viaţa.
Alţi 17 au fost răniţi.
Şi curând, la aproape 1,6 km în adâncime...
Ridicaţi-vă.
Înregistrările voastre?
Pentru că nu a mai existat o scurgere...
Ţine mâinile.
A testat limitele tehnologiei umane.
Din cauza asta, imediat după ce platforma s-a scufundat, am adunat o echipă
cu cei mai buni cercetători şi ingineri ai naţiunii noastre,
pentru a înfrunta această provocare...
Urcă. Ai grijă la cap.
Lasă-mă să-ţi văd mâna.
În sfârşit, Peter.
Bine ai venit.
Să ne adunăm. Staţi jos.
Mai întâi, aş vrea să le urez bun venit noilor noştri membri.
După cum este obiceiul nostru, s-au pregătit afară de multe vreme,
dar acum credem că sunt pregătiţi să absolve,
şi să ni se alăture.
Aşa că daţi-mi voie să vi-i prezint pe Peter şi prietena lui, Lorna.
Iar ea este Christine şi soţul ei, Lam.
Lăsaţi-mă să spun câteva cuvinte noilor veniţi.
Fără mişcări bruşte.
Şi fără întrebări în seara asta.
Prima noapte este întotdeauna cea mai dificilă.
Dar după cum pot atesta ceilalţi membri ai noştri,
o experienţă de neuitat.
Bine.
Maggie.
Bună.
Este plăcut să văd feţe noi.
Vă mulţumesc tuturor că v-aţi luat măsurile de siguranţă pentru a veni aici.
Asta arată că aveţi o mare credinţă.
Acum daţi-mi voie să vă întorc această încredere,
spunându-vă povestea mea.
Precum orice este nou,
va fi imposibil pentru mintea voastră să conceapă.
Poate ar trebui să vă închideţi ochii.
Încercaţi să-i deschideţi. Aici.
Încercaţi să ascultaţi cu inima.
Acum doi ani, m-am trezit sub apă.
Era o cadă de baie, umplută trei sferturi cu apă.
Mă luptam să respir.
Tuşeam...
respiram greu când am ieşit din apa asta.
Am simţit...
un sentiment teribil al pierderii.
Ca atunci când te trezeşti după ce ai visat pe cineva pe care îl iubeşti foarte mult.
Şi te întorci în pat şi-ţi aminteşti
că este mort de mulţi ani.
Ce căutam în camera aia de motel?
Îmi aminteam numele, data de naştere. 31 octombrie.
Nimic altceva.
Am ajuns pe străzi.
Precum oamenii fără acte de identitate,
fără bani
şi fără amintiri.
Mă simţeam singură.
Şi obosită tot timpul.
Sistemul meu imunitar îmi dispăruse.
În acel moment, picioarele şi braţul drept îmi amorţiseră.
Precum în meditaţie, ştiţi, dar ore întregi.
Şi nu le puteam mişca. Îmi erau străine.
Şi nu puteam să-mi amintesc nimic.
Dar trebuia în continuare să mă trezesc în fiecare zi, trebuia să continui.
Nu aveam nicio idee cine eram, sau ce căutam acolo.
Atunci m-a găsit Klaus.
Auzise despre mine de la alţii. Auzise de tatuajele mele.
M-a primit în casa lui.
M-a hrănit.
Şi mi-a dat vitamine.
În 3-4 săptămâni,
am început să-mi amintesc anumite lucruri.
Multe lucruri groaznice.
Imagini violente.
Am fost foarte furioasă.
Credeam că mi-am pierdut minţile.
Atunci Klaus mi-a explicat.
Tatuajele mele. Acest trup în decădere.
Lucrurile pe care mi le aminteam. Ce reprezentau toate.
Deschideţi-vă ochii. Vreau să vă arăt ceva.
Vedeţi, ancora este semnul călătorului.
Iar numărul 54 reprezintă locul de unde vin.
Vedeţi voi, vin din 54.
2054.
Viitorul vostru.
- Am filmat ceva? - Nimic.
- Nu ai niciun frame de filmare cu ea? - Am ieşit din rază.
La naiba.
- Care este problema? - Nimic.
- Tremuri. - Nu tremur, Peter. Sunt puţin agitată.
Sunt doar o grămadă de prostii, Lorna.
Da, ştiu.
Sunt slabi şi caută înţelesuri.
Da.
Ştii, oamenii ăştia sunt fraieri. Asta este tot.
Dar dacă ea este?
Ce? Din viitor?
Nimeni nu este din viitor, Lorna.
Ei bine, atunci cine este?
Este o escroacă. Este periculoasă.
Din cauza asta trebuie să facem filmul ăsta.
Trebuie să o demascăm înainte ca ea să-i facă pe ceilalţi să se sinucidă.
Trebuie să urinez.
Eşti în regulă? Nu vrei să vii cu mine?
Lui Peter Aitken îi place matematica, motivul, el însuşi.
Lucrurile pe care se poate baza.
Când Peter avea 12 ani, mama lui a fost diagnosticată cu cancer.
o membră veche a unui cult New Age,
credea că medicina modernă nu ar trebui să intervină în destinul ei.
A murit în ajunul zilei de naştere a lui Peter, în timp ce dormeau amândoi.
Peter s-a trezit având vârsta de 13 ani şi fără mamă.
Am început să ne pregătim afară,
întâlnindu-ne săptămânal
la mall-ul West Court,
cu alţi 20 de noi recruţi care fuseseră selectaţi.
Nu am putea spune locaţia exactă a casei.
După socoteala mea, am stat în dubiţa aia aproximativ 20 de minute,
dar este posibil să ne fi ocolit, aşa că...
- Hei. - Hei.
Să o vezi înseamnă să o crezi. Dar, desigur, pe asta contează escrocii.
Chiar dacă noii recruţi se îndoiesc de povestea ei, vor reveni să audă mai mult.
Încerc să lucrez. Te rog?
Maggie spune că viitorul este deja scris
şi că membrii ei sunt cei aleşi.
Peter Aitken, închei.
Bună dimineaţa tuturor.
Dra Parker a născut, aşa că va lipsi în următoarele două luni.
Asta înseamnă că voi aţi rămas cu mine, dl Aitken.
Aşa că, ce va fi, doamnelor?
Avem Războiul Civil sau anatomia celulei?
Lorna?
Lorna.
- Lorna. - Ce?
Lorna Michaelson.
Fiica producătorului de la Hollywood, Isaac Michaelson
şi a lui Allie Bernard, fotomodelul englez care a devenit actriţă.
Lorna a fost lăsată liberă într-o adolescenţă de premiere
şi deschideri de cluburi.
Lorna s-a îmbătat prima dată la 12 ani, şi a avut prima ei intervenţie la 16 ani.
Până la 23 de ani era epuizată, obosită de anturaj.
Aşa că Lorna a renunţat la comportamentul ei.
Shot-urile de tequila au fost înlocuite de sucurile concentrate de grâu.
Dar în final, a înlocuit doar o dependenţă cu alta.
Lorna.
Ai grijă la cap.
Scuturaţi-vă. Daţi afară acum.
Sunteţi prosti.
Muşchii voştri sunt încordaţi de sentimente reprimate.
Cine eraţi înainte este irelevant.
Renunţaţi la voi, deveniţi grup.
Trebuie să vă obosesc,
ca să vă fac să încetaţi să vă gândiţi şi să începeţi să respiraţi.
Nu fii îngrijorată.
Testele lui Maggie vor deveni mai dure.
Dar dacă le treci, înseamnă că eşti menită să fii cu noi.
Atunci vei fi pregătită când va începe.
Aici cultivăm mâncarea lui Maggie.
Haide, culege unul.
Bine.
- Eşti în regulă? - Da, bine. Fă-o.
Gândeşte-te la Maggie.
W w.w. su bt itr ar i-no i. ro
Este alergică la absolut tot în această perioadă a anului.
- Se pot mânca astea? - Desigur că se pot mânca, copilă.
De magazinele alimentare trebuie să fii îngrijorată.
Produse cultivate de cineva pe care nu îl cunoşti,
care stau săptămâni de zile în camioane,
stropite cu, nu ştiu, cine ştie ce.
Da, dar nici astea nu sunt chiar naturale.
Ei bine, este adevărat. Dar Maggie spune că atunci când preţurile vor creşte,
oamenii vor începe să facă grădini în garaje.
Vom fi în regulă. Maggie ne duce într-un loc în siguranţă.
Maggie? Eşti pe moarte?
Da.
La fel şi tu. La fel şi PJ.
Joanne este pe moarte. Peter este pe moarte.
Lorna este pe moarte.
Fiecare viaţă are o moarte.
Şi aproape toate morţile sunt sinucideri.
Unele sinucideri mai graduale decât altele, precum cancerul după ani de fumat.
Sau, în cazul meu...
călătorind înapoi în timp ca să îi salvez pe cei pe care îi iubiţi.
Este Abigail Pritchett? Cel puţin trei episoade pe săptămână.
Poate are narcolepsie.
Întotdeauna poartă căciula aia.
Micuţo, cum a fost la şcoală?
În regulă, o să-ţi aduc un lapte cald. Bine?
Poţi să mă priveşti o secundă, Lorna?
Bună, Peter.
În regulă. Ei bine, acest transmiţător înregistrează totul de la camera video,
dar doar în raza de 17 metri.
Aşadar, cum Dumnezeule, aducem asta cu noi?
- Peter. Nici vorbă. - Ei bine, lumea trebuie să vadă asta.
Lumea trebuie să vadă o înregistrare cu Maggie.
Peter, este prea mare pentru a fi înghiţit. Nu înghiţi asta.
Bine, aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă.
Mănâncă asta.
Să fie împreună cu ceva mâncare, ca să nu te rănească când iese.
Eşti în regulă?
Nu sunt sigură.
Da.
Închideţi ochii.
Întoarceţi-vă la copilărie.
Călătoriţi înapoi într-un timp de dinaintea cuvintelor.
Sunteţi acolo?
A ce miroase?
Ce gust are?
Cum vă simţiţi?
Trăiţi acolo.
Bine, întoarceţi-vă la mine. Reveniţi în prezent.
Acum vă puteţi mânca mărul.
Ştiţi ce este în acel măr?
Logica.
Amărăciunea.
Sunt un rahat intelectual.
Aţi mâncat deja marul.
Asta înseamnă să evoluezi.
Întrebarea este...
de cât din asta puteţi să scăpaţi?
Mărul este în voi.
Precum este frica în voi.
Se răspândeşte prin corpul vostru precum un virus.
Cum putem elimina ruşinea,
ura de sine...
şi să ne ridicăm la chemarea noastră de a fi cei aleşi?
Cu toţii aveţi privilegiul de a cunoaşte viitorul.
Dar o să fiţi pregătiţi pentru asta?
Patetic.
Vedeţi cât de dedicată este Christine.
Vă purificaţi.
Vă pregătiţi să vă întâlniţi destinul.
Vă simţiţi bine să scăpaţi de măr, nu-i aşa?
Peter, nu este nicio grabă. O să te aşteptăm.
Mulţumesc, dar nu pot vomita.
Nu am vomitat niciodată, nici când eram mic. Aşa că...
Un motiv în plus să vomiţi acum.
Vomită, Peter.
Relaxează-te.
Şi lasă mărul să iasă.
- Lorna. - Stai jos.
Lorna este în regulă.
Doar te protejează.
Vrei să fii infirm pe viaţă, Peter?
O laşi să fie cârja ta.
Îţi place să fii infirm?
Întreabă-te...
"De ce îmi place să fiu infirm?"
Întreabă-te.
Întreabă-te acum. Spune-o.
Spune: "De ce îmi place să fiu infirm?"
De ce îmi place să fiu infirm?
Asta este o întrebare bună.
De ce îţi place să fii infirm?
- Nu ştiu. - Mincinosule.
Ştii.
Nu avem unde să mergem. Nu-i aşa?
Nu.
O să stăm cu toţii aici respirând mirosul vomei tuturor până când o să vorbeşti.
Pentru că nu vreau să mă privesc.
Bine. De ce?
Pentru că s-ar putea să nu...
- S-ar putea să nu îmi placă ce văd. - Ce vezi?
Slăbiciune.
Spune-mi ceva ce nu ştiu.
Vrei să ştii ce văd eu?
Un nemernic preocupat de control.
Care nu ştie să danseze, care nu poate să respire.
Opreşte-te!
Care probabil nu-şi poate face prietena să aibă orgasm,
pentru că este preocupat prea mult de sine.
Cine ţi-a luat puterea?
Cine te-a făcut să te simţi atât de lipsit de putere,
încât ai devenit obsedat de control?
Gândind totul în loc să simţi ceva.
Cine?
Cine te-a rănit atât de mult, încât nu mai vrei să simţi niciodată asta?
Tatăl tău?
- Mama ta? - Taci.
Taci naibii, târfă nenorocită.
Ce ascunzi de mine, Peter?
Te-a abandonat?
Te-a părăsit ca să-şi întemeieze o altă familie?
- Era târfă? - O să te lovesc.
- O să te lovesc în faţă. - Ce a făcut de eşti atât de furios?
- Taci. Asta este o prostie. - Ce ţi-a făcut?
- A cedat.
A murit.
Eram mic. Iar ea a murit.
Este moartă. Este fericită toată lumea?
Ce s-a întâmplat în continuare?
Ai locuit cu tatăl tău?
Ai locuit la o familie adoptivă?
- Nu. - Cine a avut grijă de tine?
Bunicii mei.
Înţeleg.
Erai un copil arătos, nu-i aşa?
Acum eşti chipeş.
Dar atunci probabil că erai frumos.
Erai într-o casă nouă.
Un dormitor nou.
Te simţeai abandonat.
Mânios. Neiubit.
Venea noaptea la tine?
Nu, desigur că nu.
Ea îl supraveghea ca un şoim, nu-i aşa?
Te aştepta după şcoală?
Erai singur.
Proaspăt precum zăpada abia căzută.
Iar el ştia.
Te făcea să îi înghiţi otrava?
Erai lipsit de puteri atunci.
Dar acum nu mai eşti.
Poţi să o elimini aici, cu noi.
Peter.
Nu este alegerea mea, este a ta.
Dă-i drumul.
Eşti curajos.
Mulţumesc.
Eşti în regulă?
Da, sunt bine.
Bine. Ştiu că vrem să ne începem zilele...
- Dar dacă vrei să vorbeşti despre asta... - Să vorbim despre ce?
- Despre ce vrei să vorbeşti? - Nu ştiu. Adică...
Cred că nu te-am văzut niciodată plângând.
Alea nu erau lacrimi reale.
- Dar nu erau false. - Ba da, erau. Erau lacrimi false.
- Suferă de megalomanie, Lorna. - Ştia unele lucruri despre tine.
Nu. Nu ştia nimic despre mine. A pus întrebări despre mine.
Voia să aibă dreptate şi am lăsat-o să creadă că are.
- Aşadar toate lucrurile alea...? - Nu erau adevărate.
Haide. Desigur că nu erau adevărate.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău dacă te-am speriat,
dar a trebuit să fac asta ca să putem pleca de acolo.
Peter, simt că suntem depăşiţi de întreaga situaţie, ştii?
Este ca şi cum am vrut să facem un documentar despre secte.
- Iar acum suntem într-una? - Da. Ăsta este jurnalismul de investigaţie.
Este periculoasă, Peter. Chiar tu ai spus asta.
Ce vrei să faci? Vrei să te întorci la vieţile noastre normale?
Este în regulă. Putem face asta. Pot să predau întreaga zi.
Tu poţi sta acasă să scrii şi să navighezi pe internet.
Iar în weekenduri ne putem duce să vedem diverse expoziţii de artă,
ne putem strecura la diverse filme străine.
Apoi ar fi brusc că, ne trezim şi... unde s-a dus vârsta noastră de 20 de ani?
Dar undeva în Valley...
este o femeie care locuieşte într-o pivniţă şi care pretinde că vine din viitor.
De fapt este o adunătoare de adepţi.
Oameni care cred că ea îi va conduce spre salvare, sau indiferent ce.
Şi, da, este periculoasă,
dar trebuie să vedem dusă chestia asta până la capăt, sau suntem proşti.
Nu vrei să faci ceva care să conteze?
Ba da.
Să o facem.
- Suntem o echipă. - Suntem o echipă?
Cu siguranţă suntem o echipă.
- Fac asta cu tine. - Da.
Aşadar după ce soţul meu m-a părăsit,
am purtat aceeaşi pereche de pantaloni de trening doi ani.
Maggie m-a făcut să văd că locul oamenilor este în pădure,
şi nu în apartamente. Sunt bucuroasă că m-ai sunat.
- Asta este bine. - Da, este bine, nu?
Hei, vino aici. Vreau să-ţi arăt ceva.
După tine.
Ei bine, poate nu ar trebui să mergem până la capăt, pentru că trebuie să mă întorc.
Haide, o să îţi placă asta. Haide.
Eu organizez excursia la La Brea Tar Pits.
Am spus: "Dacă vrei să organizezi o excursie,
fă-ţi singură actele şi aprobările necesare, ca toţi ceilalţi.
Să încerce să-mi fure excursia...
Dă-mi asta!
Heidi, încetează. Ce naiba?
Heidi, am spus să încetezi. Ridică-te.
Mi-a distrus rucsacul. Este nou.
Înapoi la treabă. Înapoi la treabă. Spectacolul s-a terminat.
Ce s-a întâmplat aici?
Rucsacul meu. A scris pe el.
Eşti în regulă?
Poftim. O să te ajut să te ridici.
Joanne?
Trebuie să mă întorc.
Am ajuns. Nu ne putem întoarce acum.
Poftim.
De ce ai o armă?
- Joanne. Asta este ciudat, bine? - Hei.
- Vreau să plec. - Bine. Calmează-te.
Ai încredere, Lorna. Este foarte important să avem încredere una în cealaltă.
Acum suntem o familie.
Prima regulă.
Întotdeauna să manevrezi o armă ca şi când ar fi încărcată, chiar dacă nu este.
Întotdeauna să o ţii îndreptată în jos.
Aşa nu te poţi omorî pe tine sau pe altcineva.
Bine, încearcă tu.
- Aş prefera să te privesc pe tine. - Haide.
Nu fi prostuţă. Am încărcat-o pentru tine.
- Da, dar nu mă simt confortabil. - Prostii. Este important.
Bine. Picioarele depărtate...
Haide.
Bine, acum aminteşte-ţi...
împinge cu mâna dreaptă şi trage cu stânga.
Bine? Te face să stai nemişcată.
- Bună. - Ţi-am trimis un mesaj.
Mi s-a descărcat telefonul.
- Vrei să faci huevos rancheros? - Ce s-a întâmplat cu Joanne?
Dumnezeule. M-a dus într-o drumeţie în pădure,
la poligonul ei.
Dar s-a dovedit că mă pricep destul de bine la trasul cu arma.
De ce te învaţă Joanne cum să tragi cu arma?
- Nu ştiu, de distracţie? - Asta este distracţie?
Tu ce crezi?
Nu ştiu ce să cred. Asta este problema.
Nu ştim cine sunt oamenii ăştia, de ce sunt capabili.
Ce este "locul sigur" despre care tot vorbeşte Maggie ca o să ne ducă?
Mă întrebam...
Cum o să fie când o să izbucnească războiul civil?
Lucrurile încep să se adune.
Şi se destramă.
Este o perioadă neagră.
Generaţia mea este obişnuită cu moartea.
Oameni mor în jurul tău tot timpul.
Dar este în continuare frumuseţe.
În special când oamenii încep să se mute la ţară.
Este dans, teatru.
Se face dragoste.
Or să mai existe CD-uri sau MP3-uri, sau altceva?
Nu toată lumea are acces la o astfel de tehnologie,
aşa că nu mai sunt multe albume de înregistrări,
dar este multă muzică live.
Dar din când în când,
apare un cântec care îi emoţionează pe toţi.
Şi găseşte o cale să se răspândească. Chiar şi fără MP3-uri.
Vrei să ne cânţi ceva din timpul tău?
- Nu. - Haide.
- Nu ştiu să cânt. - Haide, te rugăm?
- Da, da. - Doar un cântec.
- Vrem să auzim viitorul. - Ce vreţi de la viitor?
- Da. - Cum sună viitorul?
Bine.
Cântecul ăsta era foarte popular chiar înainte să plec.
Îmi pare foarte rău. Nu pot. Îmi pare rău.
- O să ne închidem ochii. - Da.
Bine.
Viaţa mea
Se schimbă în fiecare zi
În toate modurile posibile
Visele mele
Nu mai sunt ceea ce par
Acum vă spun deschis
Aveţi inimă mea, aşa că nu-mi faceţi rău
Pentru ce nu am putut găsi
O minte absolut uimitoare
Foarte înţelegătoare şi blândă
Tu eşti totul pentru mine
Vreţi să încercaţi să cântaţi ultimele versuri cu mine?
Aşa este:
Viaţa mea
- Se schimbă în fiecare zi - Se schimbă în fiecare zi
- În toate modurile posibile - În toate modurile posibile
- În toate visele mele - În toate visele mele
- Nu mai este niciodată ce pare - Nu mai este niciodată ce pare
- Pentru că tu eşti un vis pentru mine - Pentru că tu eşti un vis pentru mine
- Un vis pentru mine - Un vis pentru mine
- Mulţumesc. - Da. A fost frumos.
Maggie?
Fără lipsă de respect.
Dar cântecul ăsta, ştii... Sunt sigur că ştii, este al formaţiei The Cranberries.
Este din anii '90.
Anii 1990.
Se poate.
Nu am de unde să ştiu, pentru că nu eram în viaţă în anii '90.
În viitor este făcut faimos de către un cântăreţ pe nume Benetton.
Ne poţi spune ceva din viitor care să putem dovedi?
Ceva curând.
- Când te-ai născut? - 1979.
Bine.
Dovedeşte-mi că trăiai în anii '80.
Spune-mi ceva ce s-a petrecut în primăvara anului 1959.
Ce?
Eu m-am născut în anul 2030.
Tu îmi ceri să-ţi spun ceva care se petrece în anul 2010.
Asta s-a petrecut cu 20 de ani înainte să mă nasc.
Aşa că îţi cer şi eu acelaşi lucru.
Spune-mi ceva ce s-a petrecut în primăvara anului 1959.
- Kennedy a fost asasinat. - În 1963.
Asta este cu patru ani după 1959.
Vrei să-ţi spun ceva ce poţi dovedi în 2014?
Asta te-ar face fericit?
Ce o să faci cu tine până atunci?
Aş putea să-ţi spun despre un eveniment major de peste câţiva ani.
Şi după asta, vor fi evenimente unul după altul.
Dar o minte atât de îngustă că a ta,
nu ar avea nicio idee ce să facă cu informaţia asta.
Poţi să pleci acum, Lam.
Eu doar... nu am vrut...
- Să mergem. - Aşteaptă.
Christine, o să trebuiască să te hotărăşti ce vrei să faci aici.
Christie.
Christie, minte. Este evident.
Sunteţi cu toţii nebuni!
Nu-mi pot scoate cântecul ăla din minte.
Nici eu.
Dacă ar fi să alegi un cântec din viitor,
de ce ar fi "Dreams" al formaţiei The Cranberries?
Dezleagă-i mâinile lui Peter, te rog.
Dacă vrei să vii cu mine, te rog, Peter, Maggie o să te primească.
- Doar Peter, Lorna. - Bine.
- O să aştept aici. - Nu este nevoie. O să te ducem acasă.
Intră.
Poţi să stai jos.
Sunt din viitor. Nu sunt o sfântă.
- Tu şi Lorna sunteţi fericiţi aici cu noi? - Da.
- Da, desigur că suntem. - Oamenii pleacă.
Pe alţii îi dau afară,
pentru că sunt bolnavi sau leneşi.
- Nu eşti unul din ăştia, nu? - Nu. Nu, nu sunt.
Ştii de ce l-am dat afară pe Lam?
Pentru că ţi-a pus întrebări?
Nu.
Nu sunt meschină.
Nu îmi pasă dacă oamenii mă cred.
Nici eu nu ştiu dacă aş fi crezut dacă aş fi fost în locul lor.
- Ei bine, de ce l-ai dat afară? - Pentru că ştiam că Christine va evolua.
Dar nu am văzut asta la Lam. Nu cred că locul lui era alături de noi.
Eu şi cu Lorna aparţinem acestui loc?
Asta voi hotărâţi.
Vrem să fim aici.
- Vrei să-mi faci un serviciu? - Orice.
Da?
Ea este Abigail Pritchett.
Nu înţeleg.
Am nevoie să o aduci la mine.
Glumeşti?
Ce vrei să faci cu o fetiţă de opt ani?
Nu îţi face griji în privinţa asta.
Ei bine, nici vorbă să aduc o fetiţă în acest subsol. Asta este...
Atunci poate tu şi cu Lorna ar trebui şi voi să staţi departe de acest subsol.
Nu vorbeşti serios.
Trebuie să o văd pe Abigail Pritchett.
De ce?
Adu-l la mine şi rămâi, sau nu fă asta, şi pleci.
Trebuie să fie altceva cu care pot să-mi dovedesc loialitatea.
Nu există.
Trebuie să coste ceva ca să merite ceva.
Îmi ceri să răpesc o fetiţă de opt ani.
- Nu să răpeşti. - Aş putea fi concediat sau arestat.
Trebuie să ştiu de ce.
- Este importantă. - În ce fel?
- Este o fetiţă foarte inteligentă. - Ce vrei cu ea?
- Doar să o văd. - Pentru ce?
- Pentru că am nevoie. - Ai nevoie?
Cine este?
Abigail Pritchett este mama mea.
Bine.
E timpul pentru culcare.
Haide.
Este în regulă. Vino.
Bine.
Deci?
Deci...
Vrea să îi aduc pe una dintre elevele mele.
- Aşteaptă. Ce? - Da.
Abigail Pritchett.
A spus de ce?
Da.
Maggie pretinde că acea fetiţă este mama ei.
Ei bine, de unde ştiau că tu lucrezi la şcoală?
Nu ştiu. Probabil că am menţionat eu.
Cred că ar trebui să mergem la poliţie.
- La poliţie? - Da.
Da. Alo, dl poliţist Randal.
Da? Alo. Aş vrea să raportez o călătoare în timp
care locuieşte undeva într-un subsol. Nu ştiu exact unde.
Ei vor să le aduci un copil de opt ani.
Asta este răpire.
Ştiu asta, şi eu voi fi cel care o va face.
Pentru ce or să o aresteze? Pentru că solicită sânge?
Bine. Aşadar o să...? Bine, lasă-mă să văd dacă am înţeles.
Chiar iei în considerare să le aduci fetiţa?
Nu. Nu.
- Iei în considerare? - Nu, nu, nu.
Este un test. Dacă nu facem asta, or să ne dea afară.
- Te asculţi ce spui? - Întotdeauna faci asta.
Ce fac întotdeauna? Despre ce vorbeşti?
Te oferi să faci anumite lucruri şi apoi renunţi când lucrurile devin dificile.
- Despre ce vorbeşti? - Despre tine. Să terminăm ce am început.
Începi să scrii romane pe care nu le termini niciodată.
Faci fotografii pe care nu le developezi niciodată.
- Termină naibii ce ai început. - Tu ai început naibii asta.
Eu sunt dispus să merg până la capăt. Tu până unde eşti dispusă să mergi?
În ce fel eşti diferit faţă de mama ta?
- Asta este o lovitură ieftină. - Da?
Nu şi dacă era dată de Maggie.
- Haide. - Ce?
Văd felul în care te uiţi la ea, Peter.
- Glumeşti, nu-i aşa? - Nu, nu glumesc.
Eşti geloasă pe escroaca aia?
De ce nu?
Este frumoasă.
Hipnotizatoare.
În 15 minute te-a făcut să ai un orgasm emoţional,
lucru pe care eu nu l-am reuşit în trei ani, Peter.
"Orgasm emoţional"? Ce naiba este asta?
Tu să-mi spui.
Voi... mă faceţi să râd.
- Cine este "voi"? - Voi...
- Cei care cheltuiţi o avere pe terapie. - Ţi-ar prinde bine şi ţie.
Reabilitare. Crezi că pentru că ai stat mult acolo,
eşti cumva îndreptăţită să ai o diplomă în psihologie?
Acum eşti expertă?
Adevărul este că, după toate orele alea, voi nebunii ajungeţi undeva,
unde noi ceilalţi am fost tot timpul.
Ştii ce cred, Peter? Cred că tu eşti nebun.
Nu ai mai editat sau înregistrat imagini de săptămâni de zile.
Da. Nu-ţi pasă deloc despre realizarea acestui documentar.
Este vorba de Maggie. Eşti dispus să faci orice pentru ea.
Tocmai ai spus asta singur.
Aşa că ştii ceva? Nu o să-ţi stau în cale.
O să te ajut să împachetezi.
- Ce faci? - Ce fac?
Ieşi!
Îmi pare rău.
Facem o echipă groaznică.
Klaus, sunt Peter.
Spune-i lui Maggie ca o să o fac.
Nu poate fi atât de rău.
Vrei să vorbim despre asta?
Nu.
Mulţumesc.
O să-şi revină.
Tu eşti genul de fată cu care încerci să te măriţi dacă poţi.
Da.
Da, nu sunt sigură de asta.
Lorna?
De unde îmi cunoşti numele?
Cred că te pot ajuta să îl fac să îşi revină.
O cunoşti drept Maggie.
Numele ei real este Shelly Whipple.
Iar tu cine eşti?
Carol Briggs, de la Departamentul de Justiţie.
Maggie este căutată în Sacramento pentru jaf armat,
şi în Fresno pentru incendiere.
Din cauza asta nu iese niciodată din subsol.
Lorna, eşti într-o poziţie unică.
Te poţi spăla pe mâini de toată treaba asta, ceea ce ar face majoritatea.
Dar nu cred că faci parte din majoritate.
De ce ai venit la mine? Adică, de ce nu la Peter?
Avem nevoie de cineva obiectiv.
De cineva care să fie ochii şi urechile noastre.
Uite, o să îţi spun ce ştiu, bine? Dar nu ştiu foarte multe.
Lorna, credem că Maggie se înarmează.
Conştienţi sau nu, subiecţii ei sunt transformaţi într-o miliţie.
Nu mă întorc în gaura şarpelui.
Tot ce trebuie să faci este să ne ajuţi să ademenim afară şarpele.
Îmi pare rău. Am terminat.
Au cerut un copil?
- Da, o fetiţă. - Face parte din escrocheria lor.
Au spus de ce au nevoie de ea?
Maggie spune că este mama ei.
Asta este o replică bună.
Poţi să ţii un secret faţă de Peter?
Atunci o să-ţi spun ce vor în realitate cu ea.
Mi-am dat seama.
- Bună. M-ai speriat. - O facem într-un loc public.
- Ce să facem? - Îi duci lui Maggie fetiţa.
Dar nu îi duci fetiţa în subsol.
Aranjezi o întâlnire într-un loc în care putem pune camere dinainte.
Ce te-a făcut să te răzgândeşti?
Ai avut dreptate.
Cred că ar trebui să terminăm ce am început.
Adică, am vrut să facem un documentar.
Ce apogeu poate fi mai bun decât Maggie care-şi întâlneşte mama?
Haide.
O să întârziem.
- Eşti în regulă, Lorna? - Da.
Îmi este doar foame.
Tatăl meu obişnuia să spună că cel mai dificil lucru pentru oameni este tranziţia.
Suntem supravieţuitori.
Putem trăi în condiţii care depăşesc orice imaginaţie.
Voi v-aţi abţinut de la mâncare de o săptămână.
Unii dintre voi au trişat.
Doar pe voi vă înşelaţi.
În viitor, mâncarea este foarte rară,
iar foamea va fi o parte din viaţa voastră.
Am mâncare pentru voi.
Nu trebuie să o mâncaţi.
Dar credeţi-mă că gândul de a o mânca
este mult mai înspăimântător decât realitatea.
Cei care nu doar vor supravieţui, ci vor şi prospera,
sunt cei care realizează că nu trebuie să le fie frică de nimic.
O'Shea, vrei ceva de mâncare?
Este doar ceva nou pentru tine.
Mâncare care mişca.
- Lorna? - Sunt vegetariană.
Corect.
Peter?
Mel.
Foarte curând, acest grup îşi va începe călătoria.
Eu nu o să fiu cu voi.
- Ce? Unde te duci? - Este doar schimbare.
Iar voi o să fiţi în regulă.
Şi...
dacă vă permiteţi
să staţi în linişte din când în când,
să staţi nemişcaţi,
o să auziţi sunetul vocii mele.
Vinerea viitoare este o excursie cu clasa.
Ştii că Maggie nu poate pleca.
Microorganismele din timpul nostru sunt prea puternice pentru sistemul ei imunitar.
A mai trăit afară înainte.
Da, şi aproape a ucis-o asta.
Ei bine, este tot ce pot face.
Adu-o pe Maggie la La Brea Tar Pits la ora 1 p.m. vinerea viitoare,
iar eu o să v-o aduc pe Abigail Pritchett.
Dna Dewitt nu a putut să vină astăzi.
Aşadar dl Aitken vă va supraveghea în excursia la La Brea Tar Pits.
Sper să aud lucruri bune de la el.
Copii.
Bine, liniştiţi-vă. Liniştiţi-vă, copii.
Sandra.
Când îl vezi pe Peter plecând cu Abby, trimite mesajul "bună".
O să primeşti înapoi un mesaj cu "bună", iar Andy va veni să supravegheze clasa.
Apoi tu va trebui să-l urmăreşti de la distanţă pe Peter.
Când ajunge Maggie, trimite un mesaj cu o faţă zâmbitoare.
Asigură-te să ai telefonul cu tine. Aşa vom şti unde eşti.
Nu or să-l rănească pe Peter, nu-i aşa?
Nimeni nu o să rănească pe nimeni. Cel mai probabil, nici nu o să o vezi pe Maggie.
Ne vom asigura să o arestăm când vine.
Peter nu va şti niciodată că ai fost implicată.
Un final fericit pentru toţi.
Când spunem "preistoric", ne referim la perioada dinaintea scrisului,
o perioadă de dinainte ca omul să poată să-şi noteze experienţele.
Şi în anul 3.500 înainte de Cristos, adică acum vreo 5.000 de ani,
a apărut limbajul scris şi astfel a început înregistrarea istoriei.
- Vreau să mă întorc înăuntru. - Doar o secundă.
Pentru ce sunt pedepsită?
Pentru nimic.
Nimic, bine? Nu ai nicio problemă.
Bine. Ascultă, poţi să ţii un secret?
Prietena mea Maggie, este actriţă,
şi vrea să stea cu copii,
pentru că o să interpreteze un rol de mamă, bine?
Aşa că vrea pe cineva cu care să se prefacă că se joacă.
Iar eu te-am ales pe tine.
- Sper că nu te deranjează. - Este la televizor?
- Unde este Maggie? - Du-te la intrarea laterală cu Abby.
- O să primeşti un telefon cu instrucţiuni. - Nu.
Nici vorbă. Nu aşa ne-am înţeles.
Spune-i lui Maggie că trebuie să fie aici, sau nu se întâmplă nimic.
O să îţi supraveghez eu clasa. Scoate-ţi pantofii.
Lorna supraveghează clasa. Nu asta este problema.
- Scoate-ţi pantofii. - Nu ţi-i scoate, Abby.
- Vreau să o întâlnesc pe Maggie. - Nu, nu vrei.
Nu aşa ne-am înţeles.
Ai 30 de minute până la urcarea în autocar.
Maggie o să obţină ce vrea, cu sau fără tine.
Haide.
- De ce ne-am scos pantofii? - Trebuie să păstrăm liniştea, bine?
Nu aşa ne-am înţeles.
Nu aşa...
Da. Da, îl văd. Văd...
- Nu fi speriată. - De ce aş fi speriată?
Nu te apropia.
Bine, sunt pregătită. Doar fata.
Dacă îmi scot şalul, îţi dai şi tu căciula jos?
De unde ştii strângerea mea de mână secretă?
Tu m-ai învăţat-o.
- Shelly Whipple, eşti arestată. - Ce?
Ai dreptul să nu spui nimic. Orice spui poate fi folosit
împotriva ta în sala de judecată. Ai dreptul la un avocat.
Dacă nu îţi poţi permite un avocat, ţi se va da unul din oficiu.
- Aşteptaţi. - Este bolnavă, nemernicilor!
- Haide. - Daţi-i drumul! Daţi-i drumul!
Ce ai făcut, Peter?
Trădătorule.
Să mergem să-l sunăm pe avocat.
Ea cine este?
Nu ştiu.
Peter.
Nu este alegerea mea.
Este a ta.
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/5pdq Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari