Specii III.
Mulți nu văd sau nu vor să vadă.
Dovada există dar refuză să facă legătura.
O avem pe Coleen pe linia 1.
Absolut, trăim într-o lume plină de mister.
Toate aceste evenimente
au început într-un anumit punct în istoria noastră.
Înainte de anii 50 nu era nimic,
apoi au început toate, observările, semnalele,
prea multe să le negi. Trebuie să te întrebi ce anume a cauzat această
ploaie de vizite extraterestre după atâția ani de liniște.
A fost energia noastră atomică, au detectat-o, adică, atâtea megatone?
Cum puteau să nu o detecteze și apoi au venit aici.
Ce vor? Ne studiază, ne avertizează, ne recoltează?
Nu știm.
Dar știm că sunt aici și nu vor pleca.
Aici 6-2, am pierdut contactul vizual. Comunicați-mi poziția d-vs, terminat.
Recepționat, 6-2, așteptați.
Elicopterul ne-a pierdut.
Cred că am greșit drumul. Nu văd nimic aici.
Vineri, 18 aprilie.
Ultina mea zi în viață, poate.
Ce mai contează când au murit atâția înaintea mea.
Spuneau că era frumoasă.
Presupun că era, partea umană a ei.
Și partea care nu era? Ce este cu ea?
Oare bărbații pe care ia omorât au văzut în ultima clipă ce era de fapt?
Rece, indiferentă, inumană?
Nesățioasă și terifiant de minunată.
Dar civilizația care i-a trimis ADN-ul în spațiu?
Știau că o vor folosi, că o vor amesteca cu genele lor,
dar știau ce monstru va rezulta?
De două ori a fost construită, de două ori a adus distrugere.
Și acum acum este rândul meu să iau corpul lui Yve.
Să iau ADN-ul ei și cumva să creez ceva mai bun, mai pur.
Numai atunci vom înțelege de ce a fost trimisă.
Numai atunci.
Încetinește, mergi mai ușor.
Este moartă nu cred că îi mai pasă acum.
Ești din rezerviști?
Ceva de genul ăsta.
- Stai. - Ce? - Drumul.
Trebuia să fim pe un drum cu pietriș am trecut pe lângă el.
Oprește ți-am zis să stai pe drum.
M-ai auzit? Am zis să oprești.
- 6-2 aici Mercy. - Lasă jos stația. Acum.
- Am zis să o pui jos. - Bine, bine. Calmează-te, ce ai probleme cu nervii?
Acum coboară.
Oricine, aici Mercy.
Încărcătura este vie. Repet încărcătura...
- Acum coboară cum ți-am spus. - Ce dracu' faci?
Mercy, aici 6-2, răspunde. Mă auzi?
- Nimic. - Găsește-i.
Tu ești.?
Yve.
I-am găsit. La 22 de km sud-est.
Se pare că nu se mișcă.
- Încă nici un răspuns? - Mercy, aici 6-2, răspunde.
- Negativ. - Trimite echipa de la sol să ne întâlnim acolo.
- Se pare că este cineva acolo. - Să îi facem o vizită.
- El cine este? - Specialist Robert Galley.
- Cine a mai fost aici? - Doar șoferul. - Unde este corpul lui Yve?
Aici, domnule!
Vreau să i se facă o autopsie totală. Verificați ambulanța și distrugeți-o.
- Și găsiți acel șofer. - Da, domnule.
Această uzină a înghițit gaze naturale
și a scos electricitate timp de 50 de ani.
Poate vă întrebați de ce mai avem nevoie de ea în secolul XX.
Este gălăgioasă, costisitoare, ineficientă,
temperamentală și miroase îngrozitor.
Și este cea mai bună cale de a produce energie,
dar urmăriți-mă să aflați cum o scoatem la pensie.
Intrați și adunați-vă aici.
- Cum merge băieți? - Bine Dean.
Doamnelor și domnilor acesta este Tokamak,
vă uitați la un reactor prototip pe bază de
fuziune, universitatea a convins primăria
să fie lăsată să construiască asta aici.
Suntem încă în fază experimentală,
dar în curând totul de la mașini la celulare și vehicule spațiale
vor fi alimentate cu energie curată din partea atomului.
- Cum merge? - Mă ajuți să-l pornesc? - Sigur.
Luăm hidrogen și deuteriu, îi punem în reactor și apoi
încălzim amestecul la 10.000.000 de grade.
Apoi facem cele două elemente să se combine
ceea ce produce o cantitate enormă de energie,
așa cum funcționează și Soarele.
Vrei să spui că acolo în interior este la fel de cald ca în Soare?
Și nu este periculos?
Ba da, foarte, dar nu vă faceți griji.
În interiorul la Tokamak sunt niște magneți alimentați de uzină.
Magneții țin plasma sub control tot timpul.
Aerarea ține camera sub presiune
și pereții de aici au o grosime de 1,8 metri,
ceea ce este cu 60 centrimetri mai mult decât pereții piramidei din Ghizeh.
Mi-ar place să-l pornesc eu dar nu o poate face decât un singur om, șeful
departamentului cu cheia lui personalizată.
Ajunge cu asta, la nivelul C avem cantina
unde brânza este bună și sandvișul cu ton nu.
Mi-ar place să vin cu d-vs dar trebuie să mă duc la cursuri, vă mulțumesc.
O zi bună.
Priviți, bacteria T-4, virusul ciupercă.
Cea mai elegantă mașină de ucis a naturii.
Uitați-vă la ea. Este frumoasă, nu?
Invadează și ucide celulele noastre vii.
Începutul timpurilor. Cine a făcut-o?
De unde a venit? Ce mână sau ochi nemuritor a conceput asta?
Între noi, eu cred...
- Cine ești tu? - Sunt Dean (decan).
La ce catedră? Studiul timpului liber?
- Nu, Dean este numele meu. - A, unul atroce.
- Mă scuzați? - Nici nu cred că ești la acest curs. - Ba sunt.
Ba nu, pentru dacă erai Dean ajungeai la acest curs odată cu colegii tăi.
- Nu se va mai întâmpla. - Cum spuneam, cred că noi am făcut virușii ăștia.
Sunt viruși renegați, care evoluează, se transformă, devin blestemul nostru
pedeapsa noastră, multiplicandu-ne necazurile, prădătorul perfect.
Nu prea este perfect.
- Poftim? - Nimic. - Nu, repetă-ți comentariul.
Ați spus că virușii sunt perfecți, dar nu sunt.
De pildă, nu se pot autoreproduce și asta le este punctul slab.
Fără o gazdă nu sunt decât proteine ce mor încetișor.
Se pare că avem un viitor administrator CCB printre noi.
Nu înțeleg.
La etajul 4 al Centrului pentru controlul Bolilor
sunt păstrate în nitrogen ultimele rădăcini din lume ale variolei.
Rădăcini care sunt acum programate pentru distrugere.
Pe cale să dispară. Ca dinozaurii.
Și cred că asta te mulțumește, nu?
Cine ești tu să hotărăști ce specie moare sau trăiește?
Ce?
Ce dracu' a fost asta?
- Antispeciistule! - Antispeciist? - Unul care prejudiciază alte specii.
Știu ce înseamnă, dar din câte am fost numit...
Ai fost bătut pe terenul de joacă?
- Taci din gură. - Dă-mi mărunțiș.
Beton. Hai să îți cumpăr ceva drăguț din automate.
- Mulțumesc. - Pentru că te plac. - Dean, putem vorbi?
Trebuie să plec, am o licitație on-line.
- Da, domnule Turner. - După cum știi, în calitate de șef al
departamentului este responsabilitatea mea mea să-ți verific fondurile.
- Să spunem că sunt îngrijorat de ceea ce am văzut. - Îngrijorat?
Ești peste tot, fizică, biochimie, bioinginerie, prea multe interese
prea puține rezultate. În special la nivelul ăsta.
Domnule, în ultima vreme Tokamak...
Las-o baltă, este istorie, energia din fuziune este o utopie.
Încheiem contractul până la sfârșitul lunii.
Ori găsești un proiect aprobat de un profesor,
ori te lupți pentru bursă semestrul viitor.
Stați puțin. Nu mai dați fonduri? Nu o puteți face.
- Pot face ce vreau. - Domnule, ascultați-mă puțin.
Jegosule!
Pisico.
Îmi este foame.
Cum ai ieșit din laborator.
Îmi este foame.
Și mie mi-ar fi dacă aș crește 15 cm pe zi.
Homar.
- Poftim? - O pun în fiecare oră.
Homar roșu.
Ce ai mai învățat de la televizor astăzi?
Nu, ca să mănânci, ai nevoie de tacâmuri.
Asta este o furculiță, ăsta este un cuțit.
La homar, iei furculița și o bagi în el așa... tragi în jos...
- Sarah. - Poftim?
Nu ai nume.
Sarah, da...
Înainte să adormi vreau să-mi promiți ceva.
Nu te voi mai încuia aici dacă îmi promiți
că nu vei părăsi niciodată casa asta.
Pentru că lumea de afară este periculoasă pentru tine.
Periculoasă?
Sarah, vei crește foarte repede.
Copilăria ta durează numai câteva zile, nu ani.
Tu ești a treia generație din ceva foarte special.
O specie extraterestră.
Creată cu o nouă secvență de ADN primită din spațiu.
Câțiva dintre colegii mei au încercat să vă studieze.
Treburile s-au încheiat rău.
Eu nu voi face aceleași greșeli. Nu vreau decât să te protejez.
Pentru că cred că este un mesaj, unul foarte important în tine.
Motivul pentru care ești aici.
Într-o zi îmi vei spune care este ăla, la timpul potrivit.
Mai sunt și alții ca mine?
Nu ca tine.
Ești unică și cel mai important lucru din viața mea.
Nu vă faceți griji nu o să vă mai facă belele. Semnați.
Stai puțin. Nu se poate să fie așa însărcinată?
A fost. A și născut.
- Pot să vă aduc dosarul. - Fără dosare. Asta nu s-a întâmplat.
- Și ardeți corpul acum. - Da, domnule.
Abbot, sunt dr. Turner. Te-am căutat peste tot.
Raportul ăla pentru fundație... vreau să știu cum ai folosit fondurile.
- De ce? - Dacă detaliat este greu,
să-mi prezinți atunci în linii mari...
Drace!
- Dr. Turner, nu am timp să... - Dr. Abbot...
- Da? - Spune-mi, unde este?
- Unde este ce? Cine ești? - Unde este?
Nu știu ce vorbești și cine ești.
- Pleacă acum sau chem paza. - Nu este nici o pază.
- Stai, o să chem ajutor. - Nu mă recunoști, nu?
Nu.
Ambulanța... în seara aia... în pădure.
Tu ești băiatul.
Un metis. Cum ai ajuns în...
Am scăpat în...
Cum m-ai găsit?
ți-ar fi mai ușor dacă mi-ai spune unde este.
Nu poți respiră până nu aflu ce se întâmplă...
nu te pot ajuta, bine? Lasă-mă să-ți iau niște sânge.
Mai sunt și alții bolnavi.
- Alții? - Metiși.
Aceia ca mine.
Văd structuri străine pe aici, dar nici una virală.
Este ceva aici dar este polen Este polen.
Și niște particule de praf, obișnuite în sânge,
nimic care să te facă atât de bolnav.
Orice histamină ar trebui să te stabilizeze.
Ar trebui să curețe.
- Ceilalți sunt la fel? - Da, gât dureros, alergii pe piele
și nici o explicație pentru asta.
Nu ar trebui să fie atât de bolnav.
Du-mă la ea acum!
Profesore, ați vrut să mă vedeți?
Da, am vrut să te văd.
Ce ai pățit, te-ai culcat târziu?
Ceva de genul ăsta.
Am auzit că Turner a oprit finanțarea proiectului tău.
- Da. - Îmi pare rău.
Mulțumesc.
Dean, cred că pot ajuta.
Vreau să-ți arăt ceva.
Intră.
- Rahat! - Uită-te mai de aproape.
- Ce dracu' este asta? - Speram să îmi spui tu.
Nu am mai văzut ceva asemănător.
Este organic cu siguranță.
- De unde vine asta? - Este un metis.
Rezultatul nefericit al mixării ADN-ului uman cu cel extraterestru.
Genele lor defectuase îi fac vulnerabili la bolile comune.
Drept rezultat sunt o specie sortită pieirii.
Dacă el m-a găsit să-l ajut, putem presupune că vor mai veni și alții.
Alții mai disperați și mai periculoși.
- Stai, nu plănuiești să-l diseci, nu? - Nu.
- Atunci ce? - Ceva ai profund.
Ceva ce-mi va asigura locul în Panteonul științei. Și al tău, desigur.
Vorbesc de producerea unei specii
extraterestre rezistentă la boli, perfectă.
Cum?
Întâi îl tăiem pe prietenul nostru și
scoatem ce-l slăbește la boală, ADN-ul uman.
Și creăm un acid nucleic pur extraterestru
toți acei mediocrii din ingineria genetică
dând vina unul pe celălalt că nu spun secretele ADN-ului.
Să ții un secret ce rost are dacă nu faci ceva cu el?
Chiar dacă ai rădăcina pură tot trebuie să o împerechezi cu ceva, nu?
Începi să înțelegi.
Să scoatem chestia asta de aici în liniște și în bucăți.
Știam eu! Și la ce lucrăm noi?
- Scuze, nu vream să deranjez, vream să vorbesc cu Abbot. - Nu este acasă.
Atunci voi veni altă dată.
Vrei să intri?
De ce nu te uiți la mine? Nu sunt atractivă?
După orice standard ești... perfectă.
Ești prietena lui Abbot? Menajera?
Doar o prietenă?
Doar prieteni, nu este nevoie să folosiți nume.
Lipsa ta de inhibiție este întradevăr inspiratoare.
Ușurel... dorm său sunt treaz?
- Cui dracu' îi pasă? - Ajunge.
- Poți pleca. - Poftim?
Pleacă, închide ușa după tine.
Nu așa de repede. Momente ca astea nu se întâmplă în fiecare zi.
Cred că ar trebui să o facem.
- Nu. - Nu este politicos să ațâți oamenii.
Nu știai asta?
- Poftim. - Să intrăm înăuntru.
Ce este?
- S-a întâmplat. - Ce s-a întâmplat? - Sarah?
- Sarah, unde ești? - Ce s-a întâmplat?
Sarah, unde ești?
Fir-ar dracu' al dracu'! Ce dracu' s-a întâmplat?
- Ce dracu făcea el aici? - Impresionant.
- A devenit deja destul de puternică. - Ce faci?
- Uite, asta este cartela lui de acces. - Lasă-l, trebuie să chemăm poliția.
- Nu cred. - Nu crezi?
Un om este mort pe podeaua dormitorului.
A devenit o obișnuință de ani.
- Asta-i nebunie. - Nu te gândești să raportezi, nu?
- Ba da. - Dean, nu este crimă, și-a urmărit instinctul. - Instinctul?
Profesore, situația a scăpat de sub control,
trebuie să sunăm la poliție imediat.
Dean, crezi că te vor crede când vei spune
că o specie extraterestră ți-a ucis șeful?
Vor analiza recenta ta ceartă cu el
pe tema tăierii finanțării proiectului tău.
Asta-i nebunie.
Dean.
Am nevoie de ajutorul tău. Sarah produce ouă acum.
Putem face ceva, ceva uimitor.
Dacă pleci acum te întorci la aparațelele tale.
Îmi plac aparatelele mele.
Ești supărat, știu, partea asta este neplăcută.
Este în numele științei, Dean.
În numele științei, da un motiv mai bun.
Rezultatul final. Nu uita ce ar însemna astea, Dean.
- Vreau să împart onoarea. - Ce?
Numele meu lângă al tău în orice am face.
De acord.
Ar fi trebuit să renunți.
Și să-ți ofer o grațioasă cale de scăpare?
Adevărul este că vrei să te implici, după tot ce ai văzut.
Dă-mi cheile lui Turner.
Trebuie să scap de mașină.
Hai, ușurel.
- Acum trebuie să o găsim pe Sarah. - Cum?
Nici nu știi cum arată la vârsta asta.
- Voi ști când o voi vedea. - Poate fi oriunde.
Nu, este prin apropiere.
Sâmbătă seara, într-un oraș cu facultate.
Șanse de împerechere peste tot.
Bine, este rândul meu. Dintotdeuna am vrut să mă bată o fată.
De ce nu pui și niște limbă?
Nu ai vrea limba.
- Nu este aici. - Și dacă nu se întoarce?
- O va face. - De unde știi?
Este acceptată. I se da mâncare și adăpost. Arăți frânt, odihnește-te.
Mulțumesc.
Ești bine?
Cred că ai înghețat. Ai un nume?
Eu sunt Coleen. Hai să te duc acasă. Este în regulă, hai.
Te simți rău? Nu sunt bărbați buni în lume. Și ce faci?
Câteodată te mulțumești cu mai puțin.
Te urci în pat cu unul agățat în bar.
Știu, sunt o mare fană a Sf-ului.
Și toate chestia aia cu Roswell este reală.
Luna viitoare mă duc la o convenție a conspirațiilor guvernamentale.
Știu și cum să mă apăr împotriva răpirii de către extratereștri.
- Știi? - Crede-mă, trăim într-o lume la limita ciudățeniei.
- Virează aici. - Credeam că ai zis... - Virează.
Stop.
Drăguțo, nu este nimic aici.
Stai, unde te duci?
O, Doamne.
Doamne! Ești nebună? De ce fugi așa.?
Ce faci?
Pornește.
Bine, bine.
- Jegosule. - Trezește-te.
- Cât este ceasul? - Care este numele ei?
- Cui? - Cu cine ai fost aseară până la ora 3.
Nu este nimeni.
- Unde te duci? - Trebuie să mă duc la cursuri.
Duminică?
Alo! Îmi pare rău.
Ceasul meu nu a sunat.
- Cine ești tu? - Sunt Dean, tu trebuie să fii Sarah.
- De unde îmi știi numele? - Lucrez pentru Abbot. Te rog, lasă-mă.
Ai întârziat. Din nou.
Scuze, tocmai am întâlnit-o pe Sarah. Este prietenoasă.
Nu te apropia de ea. Atât cât poți.
Nu este motiv ca voi doi să aveți interacții inutile.
Și încă ceva. Nu trebuie să știe ce facem noi aici jos.
Ea știe că noi examinăm.
Studiem.
Sistemul intern al metisilor este făcut zdrențe.
Este plin de toate toxinele posibile.
- Toți ajung așa. - Așa va păți și Sarah?
Nu.
ADN-ul ei curat și superior ar trebui să o mențină destul de sănătoasă.
Proiectul Atena este în fișiere, am făcut o comparare a analizei ADN-ului
între 3 generații de specii extraterestre.
Deci, originalul.
Creat cu cantități egale de ADN, uman și extraterestru. Un efort bun.
Asta este Yve, duplicat al originalului.
Sângele era toxic și amândoi subiecții
se comportau imprevizibil, de multe ori agresiv.
Fără boli, dar foarte fragili la soluțiile de hidrocloruri.
Metișii, primele forme de viață create în afara laboratorului.
Mama a fost umană, tatăl a fost un
astronaut infectat de rădăcină extraterestră.
Au dat naștere la urmași plini de boli. Evolutia a gresit cu...
mecanismul împotriva infecției.
Acum avem perfecțiunea. Sau aproape de ea.
Cu urmele de la o mamă pe jumătate umană,
dar ea este cea mai pură specie încă.
Notează...
- Plec acum. Nu-mi sta în cale. - ți-am stat eu în cale, Sarah?
Asta este casa ta, suntem prietenii tăi, fă ce vrei.
- Doar nu o lași să iasă? - De ce nu?
Dar secretul? Sau recoltarea ouălor, ăsta era planul, nu?
Desigur.
Se poate întâmpla orice acolo, dacă nu se întoarce?
S-a întors aseară, nu?
Sarah a eliminat specia noastră ca potențiali parteneri.
Fiind cea mai pură, ea nu are partener genetic.
Săraca fată nu și-o poate pune. Mă poți ajuta?
Știi, proiectul ăsta Atena se pare că dr. Fitz a încercat și cu propriul ADN.
Aproape a distrus camera de izolare până au incinerat-o.
Nu am de gând să repet eșecul dr. Fitz.
Evident, ADN-ul extraterestru este destul de nestatornic.
Odată injectați în ouă, cromozomii umani ar trebui să-i stăpânească.
- Dar Sarah, ea ce-o să simtă? - Sarah nu are sentimente.
Să terminăm cu asta, știm ce este de făcut.
Vă pot ajuta?
- Am nevoie de o cameră. - Da, domnule.
Vă rog, semnați aici.
- Ceva nu este bine. - Totul este bine.
Ceva nu este în regulă cu tine.
- Boala ta. - Sunt bine.
Nu ești bine, ești pe moarte.
Nu ne întoarce spatele.
Bună.
Sarah, stai, vreau să-ți arăt ceva.
De ce nu stai jos?
Ce este asta?
Este șah, este un joc, este distracție.
ăsta este regele, cea mai importantă dar și cea mai vulnerabilă piesă.
Sunt și alte piese și se mișcă toate.
Alea sunt regulile dar sunt multe și plictisitoare mai bine îți arăt eu.
Începe.
- Ce? - Albul mută primul.
- Ai mai jucat. - Nu.
Nu vrei să spui că doar prin atingerea acelei cărți poți...
- Corect. - Glumești, nu?
Șah-mat.
- Cum ai făcut asta? - Trebuie să dorm acum.
Bine, putem... poate odată putem să...
- Ce ai la mână? - M-am ars.
Am intrat pe site-ul mediului astăzi. Uimitor.
Ce este cu el?
Bună, numele meu este Amelia
și caut pe cineva acreditat în programul de biochimie,
care a efectuat de curând în operații genetice.
Ochii ăia, omule, ochii ăia de dormitor.
Nu poate arăta așa și să fie biochimistă.
Cui îi pasă ce este?
Ce faci?
Vreau să văd cât de nebună este puicuța asta.
Ești un idiot.
Tipule, este deja un răspuns.
- Bună, sunt Amelia. - Scoate cartea de credit.
Este cu siguranță nebună, sunt îndrăgostit.
Înainte să vorbim direct, trebuie să îți pun câteva întrebări.
Ai lucrat recent cu suspensii celulare protoplasmatice?
Mai precis în conductivitate și
permisivitatea membranei celulei la fuziune.
Caut un bărbat al cărui coeficient este t-16m/s...
Dacă ești acel om trimite-mi un e-mail cu date eșantion.
Dacă îmi place ce văd, ne vom întâlni. Îți promit că nu vei fi dezamăgit.
- Bine, asta-i deranjant. - Închide computerul.
- Închide-l. - Hei, care-i problema ta?
Ești plecat să culegi margarete de zile bune. Furișându-te, dispărând.
Ce este?
Nimic.
Domnule, satelitul a aflat asta la razia de dimineață.
Ce este?
E-mail-uri la greu. Venite de la toți specialiștii în biochimie din N-E.
Limbaj specializat. Anumite cuvinte care duc exact la proiectul Atena.
- Atena! - Nu a fost oprit?
- Vreau ca această fată să fie găsită. - Da, domnule.
Vream să-ți spun, cred că greșești dacă începi să ai sentimente față de Sarah.
- Sentimente? - O să-ți zdrobească inima.
Cine a zis că am sentimente?
- Înțeleg tentația... - Nu am sentimente pentru ea.
Știu că nu este atrasă de oameni, tot ce face ea este în interesul speciei.
Fă-mi un favor. Voi fura echipament, voi diseca extratereștrii...
Dar nu-mi mai da sfaturi de întâlnire, te rog.
Bine.
- Nimeni nu știe de asta, nu? - Sigur că nu.
Iată-te! Trebuie să luăm o altă probă de sânge, cunoști procedura.
Arăți încordată.
- Presiunea sângelui este... - 140.
Crescută.
- Ce este? - Aș preferă că Dean să-mi ia sânge.
Dean?
Foarte bine.
Nu va dura mult.
- Ce dracu' este asta? - Un alt metis.
Ce faci?
Am echipat laboratorul cu un sistem de siguranță. Hidroclorură gaz.
- O va ataca și pe Sarah. - Stai.
Este proiectul nostru, nu o poți lăsa să moară.
Proiectul este deja aici.
- I-ai și recoltat ouăle? - În prima seară de maturitate.
Nu își aduce aminte. I-am dat anestezic în timpul somnului.
De asta ai lăsat-o să plece.
Hai, nu o putem lăsa acolo.
Drace.
Du-te și ia-o.
Mori.
Abbot.
- Ascultă-mă, vei fi bine. - Am înțeles.
Hai.
Absurd, nu se poate să mor așa.
Nu, nu vei muri, hai te duc la urgențe.
Metișii, vor veni în continuare.
Tot mai mulți, periculoși. Ouăle...
Fă-o Dean, crează nouă specie.
Fă-o.
- Viața ta este în pericol. - Nu înțeleg.
Vezi chestia aia de acolo, conține ouăle tale.
Metișii vin pentru că vor să continue specia pe linia ta.
Abbot le-a vrut.
Abbot le-a vrut ca să facă o rădăcină pură.
Ca să-i dea un premiu Nobel. Dar eu cred că ar trebui să.
Punem capăt acestei grădini ale Edenului chiar acum.
Și eu?
Sarah, poate că tu trăiești 400 de ani.
Și dacă nu mă reproduc, amenințarea pentru specia ta se termină cu mine.
Corect.
Dar cu ADN-ul colectat poți să creezi mai mulți ca mine.
Sarah ascultă-mă, doar pentru că putem face ceva,
nu înseamnă că și trebuie să o facem.
Cred că până aici doctore.
Nitrat de amoniu și acid percloric. Să nu existe dovezi.
Sarah?
Sarah, ești aici?
- Nu ar trebui să facem asta. - Nu mă vrei Dean?
Desigur, dar...
Tu de ce mă vrei pe mine?
Așa.
Nu, tu nu-l vrei pe Dean.
Tu vrei altceva.
Munca lui Abbot era importantă,
speciile trebuie să continue, de tine depinde.
De ce nu te gândești la asta ca la un schimb de servicii?
Nu pot.
De tine depinde, Dean.
Hei, care-i șmenu'?
- Ai auzit de Abbot? - Ce este cu el?
A dispărut tipule.
Exact ca și doctorul Turner.
Sunt doi profesori într-un semestru. Mă întreb dacă este un ucigaș în serie.
Deci, oricum, am primit răspuns de la Amelia.
- Amelia? - Da, puicuța de pe Internet.
I-am trimis informațiile pe care le cerea.
Ai luat legătura cu ea?
Da, i-ai plăcut datele.
Ce date?
Ai ceva să-mi spui?
Ce tot vorbești Hastings?
ți-ai lăsat carnetul de notițe aici odată.
Te-ai uitat prin lucrurile mele? De ce ai făcut asta?
Este imposibil din punct de vedere genetic.
- Deci ce dracu' este? - Nu-ți pot spune acum.
- Îmi pare rău. - A spus că datele sunt perfecte.
Și apoi a început cu tot felul de alte întrebări. Cine sunt, de unde le am?
Dacă am contact cu viață extraterestră.
Atunci mi-am dat seama că puicuța este nebună.
- Are adresa ta de e-mail. - Și?
Și ne poate găsi.
Și ce? Este doar o puicuță inofensivă.
Nu este așa?
- Ce să fie? - Asta este o benzinărie, nu?
Fă-i plinul.
Ești sigură că nu mai vrei și altceva?
Da, spune-mi unde pot să fac pipi.
Toaleta femeilor este în spate.
Verifică și uleiul, dacă nu este prea greu pentru tine.
- Aici nu este săpun. - Poate ar trebui să faci o plângere.
Tu ar trebui să ieși de aici.
Poate ar trebui să te învăț niște maniere.
Poate ar trebui.
Mă omori.
ăia dau o petrecere, nu?
Rahat.
Gab, ești bine?
Gab?
Vin, vin.
Eu sunt Amelia, tu trebuie să fi Hastings.
Unde mă pot duce să mă împrospătez?
Vrei ceva de băut?
Deci, cum a fost călătoria?
- Unde este laboratorul tău? - Laboratorul?
Vreau să-l văd, vreau să văd totul.
Și după asta îți vei primi recompensă.
Sigur nu vrei...
Spune-mi, de unde ai luat specimenele?
- Nu am vorbit niciodată despre asta. - Specimenele?
- S-a întâmplat ceva? - Nu.
- Cine mai trăiește aici? - Nimeni, doar eu.
Bine, uite, știi, datele pe care ți le-am trimis erau false,
le-am inventat eu.
Nu ai inventat datele alea.
- De ce nu îmi spui de unde le ai? - ți-am spus, le-am inventat.
Hastings, se pare că nu mi-ai spus adevărul.
Și de acum încolo, asta se va schimba.
Am venit să iau ceva de la tine și tu îmi vei da ce vreau.
Crede-mă, mai bine mă faci fericită, decât furioasă.
Willy!
Urcă, Dean.
Se pare că tot mai avem o problemă cu proiectul Atena.
- Cine ești? De unde îi știi numele? - Ce vor Dean?
Chestiile alea. De ce ți-au răpit colegul de cameră?
Nu sunt sigur, cred că au nevoie de cineva
care să le producă o altă rădăcină a speciei.
- O nouă specie? - Da.
Pentru că cea prezentă va dispare. Și dacă nu pot primi ajutorul meu...
Îl iau pe excitatul meu coleg de cameră să o facă.
- Nu-i putem lăsa să se înmulțească. - Pentru cine ai zis că lucrezi?
Nu am spus.
Am mai făcut asta și înainte, de două ori.
Celelalte două s-au soldat cu o factură de 700 de milioane
de dolari de la armată, o anchetă de 6 săptămâni
făcută de congres și nu am banii nici stomacul să mai fac asta încă odată.
Oricum, când mă gândesc la operațiile alea, îmi vine în gând cuvântul crimei.
- Deci lucrezi pentru guvern. - Nu, sunt un șofer de limuzină.
Din păcate, administrația curentă are un apetit mai scăzut față de SF,
ca să spunem așa, deci eu nu sunt aici oficial.
Și nu ne vom ocupa de asta oficial.
Ce vei face?
Tu și cu mine, ne vom ocupa de asta într-o manieră neoficială.
Probabil a găsit-o pe Sarah și l-au dus pe
Hastings înapoi la laboratorul lui Abbot.
Tot echipamentul pentru clonarea umană este acolo.
Să tragem cu arma nu ne va fi de folos,
trebuie să-i găsim o slăbiciune lui Sarah.
Poți să intri în baza de date a lui Abbot?
Cred că da.
Bine, fă-o.
Da, domnule.
- Ai făcut progrese? - Toate astea sunt de neînțeles.
Este o problemă de concentrare.
Acum termină odată treaba.
- Intenționezi să-l omori? - Dacă moare, este un campus aproape.
Putem găsi un alt om de știință.
La ce te uiți?
Abbot a făcut scheme fiziologice ale extratereștrilor.
Nu mai avem timp.
- Ceva puncte slabe? - Metișii au un sistem imunitar slab.
ar trebui să o putem omorî pe Amelia cu orice contaminator comun.
- Ce fel de contaminant? - Gaz hidrocloric.
- Ar trebui să-i producă o infecție. - Asta nu va merge la Sarah.
Cum dracu' o vom omorî?
- Unde te duci? - Asta nu este problema mea.
Uită-te la mine.
Poate acum ești bine, dar mai târziu?
Ești singura șansă, de tine depinde acum.
Celulele arată bine. Poți vedea pe monitorul ăla de acolo.
Ar trebui să pot injecta ADN-ul direct în ele.
Ce se întâmplă după asta?
După asta le vom crește într-un mediu bogat în carburi.
O pungă embrionară. Cu cât crește embrionul, vom continua să mărim
punga embrionară până sa fie destul de dezvoltat încât să respire aer.
Fă-o.
- Ce mai aștepți? - Vă rog.
- Nu mă puneți să fac asta. - Fă-o.
- Ar trebui să iasă în curând. - Ar fi bine să meargă.
Mi-a luat ouăle.
Uite-l. Ești bine?
- Cum merg lucrurile? - Minunat. Astea sunt?
Da, ADN-ul și celelalte celule.
- Avem containerul, ne vor urmări. - Cine este tipul ăsta?
Șoferul meu.
Ai avut dreptate, nu trebuia să trimit e-mail-ul ăla.
Taci și urcă.
Hei, stați așa.
- O să am nevoie de ceva timp. - Dă-mi ouăle.
- Ascultă, eu mă duc să aștept acasă. - Să mergem.
Tu ești cu mine.
Pe aici.
Atențiune, se închid ușile. Dr. Turner, acces permis.
Depresurizare.
A văzut ouăle, le urmărește.
Exact, ăsta este planul, să mergem.
Vine după noi.
Unde dracu' este Dean? Ar trebui să fie aici.
Dean.
Du-mă la camera de control.
- Aici. - Atențiune, TOKAMAK se depresurizează.
- Ce puneți la cale? - Îți spun mai târziu.
Telecomanda a dispărut.
- Ce? - Preia controlul reactorului.
Este activat. A coborât presiunea în camera reactorului.
- Ar fi bine să știi ce faci, Dean. - Cine este acolo?
Stai acolo, nu mișca.
Ce? Este ceva în neregulă cu fața mea?
Încă ceva...
- Atențiune, TOKAMAK depresurizează. - Pornește magneții.
- ține-te de plan, Dean. - Chestia asta va exploda.
Ce tot vorbești, asta nu făcea parte din plan.
Închide puțul Dean.
- De ce? - Dacă nu închide puțul,
explozia va fi eliberată în atmosferă, luându-ne pe toți cu ea.
Drace Dean, închide puțul.
Atențiune, defecțiune magnetică.
Acum, închide nenorocitul ăla de puț, Dean.
Sarah, nu.
Rahat, ține-te bine.
Cred că s-a sfârșit.
- Magneții se reîncarcă. - Cred că a închis puțul.
Da, să mergem să-l găsim pe Dean.
Hai să mergem.
Încă încercăm să înțelegem cauza exploziei.
Reactorul experimental era localizat adânc în această centrală.
Înregistrările arată că dr. Nicolas Turner era acolo la timpul exploziei...
dacă a supraviețuit cu siguranță am vrea să vorbim cu el.
- Te-ai trezit. - Da.
Cum te simți?
Nu prea rău.
- Doctorul spune că vei fi bine. - Da...
ți-am adus revista ta preferată.
L-ai văzut pe Wasik la televizor?
Da, spune să te mai duci să-l mai vezi.
La Washington când te vei simți mai bine.
Adevărat?
Este totul bine. Turner o ia pe cocoașă.
Ne-a și mulțumit în numele guvernului.
Ascultă, în legătură cu toată tărășenia asta, îmi pare rău.
- Îmi este foame, ție? - Da, sigur.
Nu.
O, nu.
Nu.
- Dean! - Hei.
- Ce..? - Care-i șmenu'?
- Ce dracu' se întâmplă aici? - Fac puțină curățenie.
- Nu, sus, este... - Iisuse.
Bine, relaxează-te. Este ceva ce nu ți-am spus.
Sarah.
- Ai zis că s-a sfârșit. - S-a sfârșit, a primit ce a vrut.
- Ce ai făcut? - Mai erau niște urme de ADN de metis.
Așa că am scos genele umane defectuoase și l-am creat pe el.
Greșeala lui Abbot a fost că s-a bazat pe ouăle lui Sarah.
Oricum, ea nu se putea procrea cu cineva din materialul ei gnetic.
Așa că am mai creat unul, din alt ADN.
Sunt două linii diferite.
Sunteți pe cont propriu așa că fiți atenți.
Sarah, așteaptă.
În seara aia pe pesarelă, mi-ai salvat viața.
Dar ouăle tale nu mai erau, nu mai aveai nevoie de mine.
De ce ai făcut-o?
Poate vei găsi răspunsul la asta într-o zi.
Minunat, trecem prin toate astea și la sfârșit îi dai un prieten.
Nimeni nu ar trebui să fie singur, omule.
Tocmai ai condamnat lumea la distrugere prietene,
când vor începe să procreeze...
Nu am spus că este fertil, nu?
L-ai făcut steril?
Am modificat puțin cromozomii înainte să încep.
Ce se va întâmpla când va afla că este steril?
S-ar putea să nu le placă.
Nu știu.
Hai să-ți cumpăr dejunul, este rândul meu, oricum.