SPECII IV: REÎNVIEREA
Pentru că zeii au ascuns de oameni secretele vieţii.
Dar oamenii au aflat un secret:
cum să folosească focul.
Şi Zeus le-a dat cea mai grea pedeapsă la care s-a gândit.
Ceva atât de îngrozitor,
încât Hesiod a numit-o sursa tuturor suferinţelor muritorilor.
Ghiceşte cineva care a fost pedeapsa?
Vreo boală?
Nu.
- Războiul? - Nu.
Incendii? Inundaţii? Secetă?
Niciuna dintre acestea.
Drept pedeapsă, Zeus le-a dat...
Femeia.
- Unchiule Tom! - Sunt aici, în birou.
Bună.
- Care e experimentul de azi? - Biosinteză.
În această fosilă, există celule ale unor plante dispărute.
Crinoide, o specie de echinoderme.
Crinoidele mature seamănă cu florile.
De aici şi numele de...?
- Crini de apă. - Foarte bine.
Teoretic, aş putea folosi materialul genetic molecular
pentru a crea un nou tip de crinoidă.
Nu e oarecum contra naturii?
Ba da.
Dar e interesant, nu?
Pare că te preocupă ceva. E totul în regulă?
Cei de la Oxford m-au sunat din nou azi-dimineaţă.
Dar nu pot să plec în Anglia şi să te las aici.
Doar pe tine te am.
Ne vedem mai târziu. Acum am oră.
Bună, unchiule Tom.
Ce găteşti?
Un fabulos sos de vin roşu. Sper că ţi-e foame.
Sună tentant, dar am o întâlnire.
Trebuie că a ajuns deja.
Cât despre plecatul în Anglia,
eşti prea talentată pentru orăşelul ăsta.
Dar credeam că deja am stabilit.
Şi dacă aş veni cu tine?
Serios?
Eşti sclipitoare.
Meriţi.
Oricum mi s-a făcut dor de casă. O să ne facă bine amândurora.
Nu ştiu ce să spun.
În cazuri din acestea, e mai bine să nu spui nimic.
Un toast.
Să bem pentru viitorul tău.
Şi pentru Oxford.
Ăsta e partenerul meu.
Nu mă aştepta.
Şi îţi mulţumesc.
Pleacă de aici. Distrează-te.
Domnişoara?
Iisuse Hristoase!
Miranda?
Hai, Miranda, o să întârziem.
Miranda, haide...
- Ce avem? - Femeie, fără acte, cam 20 de ani.
Are o iritaţie pe piele. Un tip care făcea jogging a găsit-o în parc.
Unchiule Tom.
Sper că ţi-e foame.
Sună tentant, dar am o întâlnire.
Eşti sclipitoare.
Să bem pentru viitorul tău.
Domnişoară, am nevoie să-mi spuneţi cum vă numiţi.
Cum vă numiţi?
Miranda...
Hollander.
Analizele de sânge nu sunt corecte.
Astea nu sunt umane.
Prin radiografiere, aşa s-au "născut".
Da, sigur. Bună încercare.
Nu mai face mişto de mine. Du-te şi fă radiografia.
Tu eşti şeful. Facem cum spui tu.
Nu vă mişcaţi şi relaxaţi-vă, dră.
Trebuie să vă mai fac o radiografie.
Ce naiba?
Edward, ce glumă e asta?
Fugiţi!
- Ce se întâmplă? - Urcă în maşină, Miranda.
Nu înţeleg.
Când îmi spui ce se întâmplă?
Mergem în Mexic.
În Mexic?
De ce?
E frumos acolo.
Nu ţi-ai dorit întotdeauna să-l vezi?
De poliţie te temi?
Da.
Orice s-a întâmplat la spital, eu n-am avut niciun amestec.
Nu?
Vrei să spui că eu i-am omorât pe oamenii aceia?
Da.
Şi nu.
Da şi nu?
Ce-mi ascunzi?
Eşti bolnavă.
Şi eu nu te pot ajuta.
Bolnavă?
Ce am?
Aş vrea să ştiu.
Dar, unchiule Tom, dacă sunt bolnavă,
n-ar trebui să mă vadă un doctor din Statele Unite?
Nu.
Nici ei nu te pot ajuta.
De ce nu?
Mergem în Mexic,
la cineva pe nume Forbes.
O veche cunoştinţă de-a mea de la universitate.
I-am fost profesor.
Deşi, uneori, mă întreb dacă nu cumva el mă învăţa pe mine.
Era sclipitor.
Nebun, dar sclipitor.
Nu l-am văzut de ani de zile, pentru că...
N-am mai vrut să am de-a face cu el.
Dar el este singurul care...
Care te poate ajuta, Miranda.
Eu am încercat.
Dar am...
Cred că am dat greş.
Povesteşte-mi.
N-am lucrat mereu cu fosile, Miranda.
Întotdeauna am vrut să-ţi spun adevărul, dar n-am ştiut cum.
Adevărul despre ce?
Forbes şi cu mine te-am creat,
în laboratorul nostru,
în cadrul unui proiect la care lucram.
Am încercat să-ţi ascund asta.
Voiam să duci o viaţă normală.
Nu.
Am folosit nişte secvenţe de ADN
venite de altundeva,
trimise către noi.
Adică...
către Pământ.
Am încrucişat aceste secvenţe de ADN cu gene umane.
Am făcut experienţe cu o nouă formă de viaţă.
Tu ai fost unul dintre rezultate.
Dar nu era moral,
aşa că am renunţat.
Dar n-am vrut să ţi se întâmple ceva,
aşa că te-am luat cu mine
şi te-am crescut cum m-am priceput mai bine, ca pe o fiinţă umană.
Tu ai fost totul pentru mine, Miranda.
Minţi.
De data asta, nu, Miranda.
Dar părinţii tăi?
Ţi-i aminteşti?
Mama mea a fost sora ta.
Nu.
Sunt copil unic. Nu ai părinţi.
Toate "amintirile" tale din copilărie
sunt poveşti pe care ţi le-am spus când erai mică,
de nenumărate ori, până când le-ai crezut.
Ai doar impresia că-ţi aminteşti.
Te-am minţit până când nu m-ai mai întrebat care e originea ta.
Până când ai crezut că suntem
doar două normale şi fericite...
fiinţe umane.
Îmi pare rău.
Îmi pare...
groaznic de rău.
Nu-i nimic. Nu-i nimic.
MEXIC
De ce trăieşte Forbes în Mexic?
Presupun că unii oameni vin aici ca să dispară.
De ce v-aţi certat voi doi?
Să zicem că nu ne mai înţelegeam.
Eu credeam că ceea ce făceam era imoral. El nu.
Împinsese proiectul mai departe decât trebuia.
Unchiule Tom.
- Ce sunt ăştia? - Hormoni umani.
Ţi i-am administrat în timp ce dormeai.
Doar de două sau trei ori pe an,
pentru ca partea ta extraterestră să nu iasă la iveală.
Dar de când te-ai îmbolnăvit,
nu par să mai aibă acelaşi efect.
Ce am, mai exact?
Aş vrea să ştiu.
Ar putea fi o infecţie sau o reacţie la o toxină anume.
Orice ar fi, nu ştiu destule despre anatomia ta pentru a te vindeca.
Forbes este cel care te-a "proiectat",
aşa că el este singurul care ne-ar putea ajuta.
Se estompează.
Da, deocamdată.
ADN-ul tău este un amestec de uman şi extraterestru.
Şi este un hibrid foarte eficient.
Tu poţi învăţa mai repede decât orice om.
Eu nu te-am învăţat nimic, Miranda.
Ţi se pare cunoscută?
Desigur.
Sunt operele complete ale lui Shakespeare.
Şi le-am citit de o sută de ori.
Nu ai deschis niciodată cartea aia.
Nu se poate.
Bine.
Nu te pricepi la maşini, aşa-i?
Aşa este. Şi ce dacă?
Ia asta.
Închide ochii.
Ştii clicăitul ăla care se aude la tine?
Ar trebui să pui benzină cu cifră octanică mai mare.
De-aia se aude sunetul ăla metalic.
Semnaţi aici, vă rog, domnule.
Cheile dv, senorita. Şedere plăcută.
Caut un american de pe aici, pe nume Forbes McGuire.
Nu-l cunosc pe acest domn. Dar mă pot interesa.
Mulţumesc. V-aş fi recunoscător.
Hei.
Unde te duci?
Să-l găsesc pe Forbes.
Tu stai aici şi odihneşte-te.
Am umplut seringă cu hormoni.
Dacă iritaţia se agravează cât sunt plecat,
fă-ţi o injecţie.
Ne vedem mai târziu.
Hei, copile.
- Nu. - Nu?
Bine, mulţumesc.
Dă-mi voie să intru!
- Stai puţin. Unde arde? - Mă scuzaţi. Mă scuzaţi.
Stai puţin, te cunosc.
Sunt Leland Fisk. De la San Antonio, din Texas.
Stăm la acelaşi hotel.
Vrei să mergem să bem ceva?
- Nu, nu, mulţumesc. - Haide...
Fac eu cinste. Da.
Uite ce e,
te-am auzit la hotel, întrebându-l pe Calderon
despre o anumită persoană pe care vrei s-o găseşti.
Să-ţi spun ceva.
Dacă nu-l mituieşti, n-o să facă nimic.
Aşa e cu mexicanii ăştia.
Fac pe proştii până când îi "ungi".
Pari un tip de treabă, aşa că să-ţi spun ce o să fac.
O să termin cu vorbăria şi o să trec la subiect.
Ce vrei?
Vrei să ştii cum îl poţi găsi pe Forbes, nu?
Eu o să-ţi spun.
Acum, la miezul nopţii,
du-te în Piaţa Sfintei Fecioare.
Acolo o să te aştepte un taxi.
Aşteaptă până când îţi face semn din faruri.
Atunci te duci şi te urci în spate.
Orice ai de discutat cu Forbes, scrii, pui într-un plic
-... şi i-l dai şoferului. - Îl caut pe Forbes McGuire.
Hei, unde suntem?
Aici locuieşte?
Sunt un prieten de-al lui Forbes. Vreau doar să vorbesc cu el.
Amice, mă asculţi?
Stai puţin. Vin!
La naiba...
Aşteaptă naibii, am spus că vin.
Nu arăţi prea bine.
Naiba să te ia! Mi-ai întins o cursă!
- Stai aşa... - Nu.
Nu-mi pasă cine te-a pus,
dar nu plec de aici până când nu-l găsesc pe Forbes.
Nu cred că eşti suficient de dur încât să-mi dai mie ordine
în camera mea de hotel. Eşti pe proprietatea mea.
Pune arma jos!
Ca să vezi!
Asta e noua ta gardă de corp?
Pune-o jos, acum!
Sunt aşa speriat! Tare speriat.
Sper că văcarul ăla nu ne-a păcălit iarăşi.
Ce e locul ăsta?
Nu se poate să fie aici.
Ascultă.
Oricine e aici,
este în spatele uşii ăsteia.
Da, dar cum intrăm?
Da, dii, fato!
Aşa, fato!
Aşa, da. Aşa-mi place!
Fantastic!
Dă-i înainte! Hai, dă-i înainte!
Aşa, fato. Hai, dulceaţă.
Iubito!
McGuire!
Ce...?
Rahat!
Nu-mi vine să cred!
Ca să vezi, Tom Hollander!
De ce ai încercat să mă omori?
Ce tot vorbeşti acolo?
Vorbesc despre călugăriţă. Ştii tu, aia cu tentacule.
- Şi amicul tău, şoferul de taxi. - Bun.
Habar n-am la ce te referi.
Nu te-ai schimbat, aşa-i?
Bună, scumpo.
Sunt Forbes McGuire.
Ne-am mai văzut undeva?
Şi apropo, cum aţi intrat aici?
Ne-ai lăsat o tastatură.
Dumnezeule!
Ne-am mai văzut, da.
Tu eşti G-178.
O cheamă Miranda.
Cum o chema-o... Arată superb.
A, da. Ea este Azura.
Azura este directorul meu de relaţii cu publicul.
Ne-am cunoscut deja. Ea a fost "călugăriţa".
Cum?
Ce Dumnezeu, Azura...
Tom, îmi pare rău, amice. Nu ştiam că eşti în oraş.
Asta pentru că nimeni nu mă ţine la curent.
Asta e problema cu modelele astea inferioare. N-au gândire complexă!
N-au deloc procese intelectuale superioare.
Dar asta...
Hai, scumpo.
Spune-mi câte ceva despre tine.
Am masterate în biochimie, literaturi comparate şi literatură clasică.
Ca să vezi!
Bravo, Tom Hollander!
Vulpe bătrână ce eşti! Să fim serioşi!
Frankenstein a făcut un beţiv împiedicat cu şuruburi în frunte.
Unu' de la Caltech se titularizează făcând roboţii să cojească portocale.
Şi tu vii cu aşa ceva...
Graalul viselor oricărui bărbat.
- Ce naiba...? - Miranda!
Miranda!
Ce are?
E bolnavă. E singurul motiv pentru care am venit.
Pune-o acolo, pe masă.
Ne trebuie o perfuzie cu 50 cc de hormoni.
Nu mai spune! Uite ce e, ştiu ce fac, da?
Monitorizează-i tensiunea.
Trebuie să-i stabilizăm nivelul de hormoni umani. Repede.
Hai, scumpo.
Rămâi cu mine.
Repede.
Te joci cu focul, ştii asta?
Experimentez şi eu, bine?
Din când în când, mai încerc câte o chestie.
Ce mă-sa, dacă pot să fac visul cuiva să devină realitate,
redându-i o rudă moartă sau aşa ceva, de ce să n-o fac?
Pentru că nu e rudă lor moartă.
Poate arăta ca persoana aia, dar e jumătate extraterestră.
Clienţii tău ştiu asta?
Nu e nevoie să ştie.
Chestiile astea sunt sigure, să ştii.
Partea extraterestră nu se vede, am reparat majoritatea problemelor.
Şi şoferul de taxi?
Cine le poate prevedea pe toate? Sunt chestii aleatorii.
Sigur, au fost una sau două greşeli,
chestii pe care nu trebuia să le fac.
Şi da, una sau două dintre greşelile astea
au scăpat în oraş, dar organismul lor este instabil.
O să moară într-o lună sau două. Nu e nicio problemă.
Ai încredere în mine.
Ce are Miranda?
Ai vreo idee?
Da.
Deci ce e? Ce are?
A îmbătrânit.
Poftim?
E muritoare, amice. N-are nimic, de fapt.
Dar a ajuns la capătul duratei ei de viaţă.
Ea? Eşti nebun? Uită-te la ea!
Da, ştiu. E greu de crezut, nu-i aşa?
E tânără, e frumoasă.
Şi curând, va muri.
Cât mai are de trăit?
Până când...
Puţin. Nu ştiu, până astăzi.
Poate mâine.
Aş putea să încerc să-ţi fac alta.
Poate n-o să iasă atât de deşteaptă.
Orice ai crede tu, Miranda este o fiinţă umană.
Atunci spune-i adevărul.
Spune-i că o să moară.
La urma urmei, asta înseamnă să fii om.
Şi Azura?
Tu ce o să faci când o să moară ea?
Nu-ţi pasă de ea?
Nicidecum. O să-mi fac alta.
Blondă, probabil. Cu ochii verzi şi bronzată.
Amice, importantă e frumuseţea muncii ăsteia.
Nu.
Bine, atunci nu-i spune.
La urma urmei, ai minţit-o de la început, nu i-ai spus cine este.
De ce, pentru că ai respectat-o ca fiinţa umană?
Sau a fost un mod convenabil de a ţine situaţia sub control?
La dracu'!
Nu mă băga în seamă.
Ce ştiu eu? Uită-te la mine...
Uită-te la locul ăsta...
Eu sunt ăla care trebuia să moară de mult.
Îţi spun cu sinceritate,
sper că unul dintre ăştia o să mă omoare într-o zi.
Miranda.
Te-am crescut ca nepoată,
dar te iubesc ca pe o fiică.
Din nefericire,
nu am ce să fac.
Şi...
vreau să ştii...
că îmi pare rău, cu adevărat.
Vreau să văd ceva.
Spune ce.
Nu ştiu dacă sunt om sau nu,
dacă am suflet sau nu.
Dar orice am făcut, trebuie să repar.
Miranda, orice vrei să facem, o să facem.
Oriunde vrei să mergem, o să mergem.
Aş vrea să mă întorc acasă.
- Desigur, dar... - Şi să mă duc la poliţie.
La poliţie?
Am omorât oameni în spitalul ăla.
Trebuie să-mi asum responsabilitatea pentru asta.
Miranda.
Chiar dacă...
Chiar dacă nu rezist până acasă,
trebuie să încerc.
Ne îmbrăţişăm cu toţii?
Haideţi, veniţi cu mine.
Bine.
Există un mod în care putem prelungi viaţa Mirandei.
De ce nu ne-ai spus dinainte?
Pentru că asta implică să luăm viata altcuiva.
Nici vorbă.
Nu vreau să fiu părtaşă la crimă.
N-o să vă prindă nimeni, bine?
Pe aici lumea dispare mereu.
Nimeni nu pune prea multe întrebări.
Gândiţi-vă la asta ca la un transplant genetic.
O infuzie completă de celule hibride vii şi sănătoase.
Miranda, doar aşa poţi să trăieşti.
Este imoral.
Imoral? Mai lasă-mă!
Oraşul ăsta e plin de scursuri.
Escroci, mincinoşi, criminali, violatori, tot ce vrei.
Dacă culegem un d-ăsta de pe străzi, facem un serviciu comunităţii.
Păi... Nu asta e ideea.
Nu sunt ucigaşă.
Trebuie să existe şi altă cale.
Trebuie să putem încerca altceva.
Trebuie să mă laşi să-mi accept soarta.
Am avut o viaţă frumoasă.
În mare parte, datorită ţie.
Te-ai gândit ce vei face...
după aceea?
Forbes este un suflet pierdut,
care trăieşte într-o prăpastie a deznădejdii.
Poate că ar trebui să-l ajuţi.
Nu poate ieşi nimic bun din asta?
Ţi-am spus,
nu mai vreau să am de-a face cu tehnologia asta.
Deci îl laşi aici
şi te întorci să lucrezi la muzeu?
Poţi să-mi spui cu sinceritate că te-ai mulţumit
să lucrezi cu chestii care au murit acum mii de ani?
Unchiule,
nu ţi-e dor de adevărata muncă ştiinţifică?
Tu eşti adevărata mea muncă ştiinţifică.
Miranda!
Dumnezeule!
Hei, hei, hei! Aici, prietene.
Pune-o pe masă. Leag-o repede!
Trebuie să-i dăm un sedativ înainte să se transforme complet.
- Să se transforme? - Da. Se luptă să supravieţuiască.
Şi atunci iese la iveală partea ei mai puţin atractivă şi foarte puternică.
Hai!
Bine.
Asta o va stabiliza o vreme.
Dar trebuie să-i grefăm gene umane curând, altfel o vom pierde.
Du-te şi adu-mi un donator. Am nevoie de o femeie. Adu-o vie.
Eu? Vrei ca eu...?
Da. E timpul să-ţi murdăreşti mânuţele.
Vrei s-o salvezi sau nu?
Du-te!
Pe mine mă cauţi?
Poate.
Vrei să dansăm?
- Sigur. - Hai să mergem.
Să mergem în altă parte? Ştiu eu un loc.
Nu. Trage-mi-o aici.
- Întoarce-te cu spatele. - Ce? Nu.
Întoarce-te cu spatele!
- Glumeşti. - Perversule! Gunoiule!
Nu-mi vine să cred... Mă jefuieşti?
Unde vrei să trag? Unul în picior şi două în fund?
Nu mai pierde timpul.
S-o luăm şi să plecăm.
Hai să te ducem acasă.
Ai băut cam mult în seara asta.
Cine sunteţi, gunoaielor?
Unde sunt?
Daţi-mi drumul. Daţi-mi drumul!
Taci din gură!
Eşti pe cale să fii "recoltată".
Te rog!
Dă-mi drumul, te rog! Te rog!
De ce?
Dă-mi drumul.
Nu.
Nu, nu!
Mai întâi,
o vom însămânţa pe Collette cu ADN extraterestru.
- Să mergem la pescuit. - O, Doamne...
Nu-ţi face griji, amice. N-o să simtă nimic.
E monstruos!
Fertilizare reuşita.
Secretul este injectarea celulelor stem
chiar la momentul propice în evoluţia lor.
Cu alte cuvinte...
Acum.
Am uitat ce repede merge chestia asta.
Hei, ce se întâmplă?
Celulele se disipează în tot corpul ei.
Nu e de bun augur...
- O omori! - Semnele vitale la limita inferioară.
- Terminaţi! Opriţi-vă acum! - Ce-i făcut, e bun făcut.
Nu mai pot controla situaţia.
La naiba!
Miranda, uşurel.
Uşurel. Eu sunt.
Miranda...
Miranda, eu sunt.
E-n regulă.
Eşti bine acum. Vino încoace.
Bună.
Unde sunt?
În prezenţa a două genii, acolo eşti.
Ia ghici.
Te-ai făcut bine.
- Dar cum ai...? - Cu celule stem, dragă.
Poftim, bea nişte apă.
Temperatura e normală. Tensiunea e foarte bună.
Totul funcţionează perfect.
Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
Uite ce am găsit pentru tine.
Metamorfoza lui Ovidiu.
Credeam că n-o să mai citesc niciodată în latină.
Creierul pare să funcţioneze bine.
Metamorfoza este despre oameni care se transformă în altceva.
O glumă de-a ta?
Totuşi,
încă n-am auzit-o conjugând verbe greceşti.
Pune-mă la încercare. Îţi spun toate timpurile.
Trecut, prezent, viitor, subjunctiv.
Ce-am făcut, amice?
Bine, mă opresc.
- Dar lăsaţi-mă să fac un lucru. - Ce lucru?
Să i-o trag fetei ăsteia.
Miranda, ce tot... Ce tot spui acolo?
Tu eşti directoarea...
de relaţii cu publicul.
Lasă-mă să i-o trag.
Azura, vreau să vorbesc ceva cu tine afară.
Vino cu mine, dragă.
Miranda, te simţi bine?
Mai bine ca niciodată.
Deci... încotro?
Nu putem merge acasă, nu-i aşa?
Probabil mă caută poliţia.
Credeam că vrei să vorbeşti cu ei
şi să suporţi consecinţele faptelor tale.
De ce, ca să putrezesc după gratii?
De ce mi-aţi prelungit viaţa dacă nu pot să mă bucur de ea?
În orice caz, cred că ar trebui să ne întoarcem la hotel.
Ai nevoie de puţină odihnă.
Odihnă?
Nu sunt obosită.
Mă duc să-mi trăiesc viaţa.
Să trăiesc diverse experienţe.
Deci... Ce ai spune
dacă am lua una dintre sticlele de tequila bună ale lui Forbes
şi ne-am dezbrăca?
Ce tot spui acolo?
Haide...
Acum ştiu adevărul.
Nu eşti cu adevărat unchiul meu.
Nu, Miranda. Nu.
Bine.
Atunci du-te dracu'.
Ce e?
Asta e vreo şmecherie perversă de-a ta?
Ce dracu' i-ai făcut?
I-am prelungit viaţa, aşa cum m-ai rugat.
- E posibil să existe mici probleme... - l-ai văzut hematiile?
E un haos total. Nu se stabilizează.
Trebuie să mai facem ceva. Încă o transfuzie.
- Mai multe celule stem. - N-o să ajute.
A venit femeia aia să ia câinele.
Stai puţin, amice.
Ce Dumnezeu...
Azura!
Ai adus banii?
- Cucoană! - Da, da.
Poftim banii. Poftim.
Formularul de externare.
Scumpa mea Pamela!
Eşti chiar tu!
De fapt, e un facsimil extraterestru. Ai face bine să nu uiţi chestia asta.
Fetiţa mea! Ce căţeluşa bună!
Eşti chiar tu.
Scuze de întrerupere.
- A trebuit să mă ocup... - Miranda!
Miranda!
A plecat.
Ai auzit? A plecat!
Trebuie s-o găsesc. E bolnavă.
- Nu doar atât. E periculoasă. - Nu-mi pasă.
Amice, dacă vrei să te duci, măcar ia ăsta.
- Ce dracu' e ăsta? - Acid clorhidric.
N-o s-o omoare, dar ar putea s-o încetinească.
- Doza asta, pe de altă parte... - Nu vreau s-o omor!
Vreau s-o aduc aici, să rafinez hormonii,
să echilibrez amestecul şi să o fac la loc aşa cum era.
- Nu supraestima chestiile astea! - La o parte din calea mea!
E vina ta, McGuire. Mereu ai făcut treabă de mântuială.
Uite ce e, Tom. Ascultă-mă.
Nu mai are impulsurile unei fiinţe umane, e pur animalică.
Probabil o să fie gravidă până diseară.
În două săptămâni, tot oraşul ăsta va fi ocupat.
- E sterilă. Am rezolvat asta demult. - Nu m-aş baza pe asta!
Cu noile celule stem, nu se ştie ce o să facă.
Trebuie s-o omorâm.
Tom, trebuie să recunoşti, nu e fiinţă umană.
Nu mai e copila ta.
Dacă n-ai fi aşa obsedat, ţi-ai da seama de asta.
Dacă nu vrei s-o omori, trebuie s-o aducem înapoi aici.
- Tom, dă-mi voie să te ajut. - Fă ce vrei.
N-o poţi opri de unul singur. O să te omoare.
Miranda!
Senorita...
Pot face ceva pentru dumneavoastră?
Cred că da.
Trebuie să vă rog...
să vă îmbrăcaţi, senorita.
E-n regulă.
Ştiu...
că mă placi.
Am ştiut de la început.
Miranda!
Senor...
M-ai speriat.
Unde e Miranda?
Totul era bine până când aţi venit voi doi.
Trebuia să te omor pe aleea aia!
Nu sunteţi aşa de buni...
voi, oamenii.
Nu trebuie să faci asta.
Geneza, 20.
"Iată, nu eşti decât un mort."
Rochia ta. O vreau.
- Vrei rochia mea? - Da, scoateţi-o.
Ştii ceva? Am o idee mai bună.
De ce nu te cari de aici chiar acum, târfă?
A, la rochia mea te referi?
În ureche, da...
Sărută-mă uşor.
Hei, hei, hei! Ce se întâmplă aici?
- Un monstru mi-a ucis prietenul! - Rahat!
Unde s-a dus? Monstrul?
- Acolo. - Bine.
Bingo!
Să-i dăm drumul.
Miranda!
Recepţionerul era unul de-al meu şi era steril.
Altfel ai fi deja gravidă.
Întoarce-te cu faţa.
Ai vrut să mi-o tragi din clipa când ne-am întâlnit.
Miranda!
Dumnezeule!
Unde sunt?
E-n regulă. E-n regulă.
Linişteşte-te, Miranda.
Tom.
Stai întinsă.
Tom, am nevoie de ajutorul tău.
Sigur.
Cere-mi orice.
Trebuie să terminăm cu asta.
Rezistă. Rezistă.
Partea umană din mine moare.
Şi nu vreau ceea ce rămâne.
S-a terminat.
Ştii ce trebuie să faci.
Îţi mulţumesc...
că mi-ai dat viaţa.
Ai avut dreptate, Miranda.
Ai avut dreptate mereu.
Subrip DVD RETAIL
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania