Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Aveam 12, aproape 13 ani prima data când am văzut un om mort.
S-a întâmplat în vara anului 1959
cu mult timp în urmă
dacă iei în considerare doar numărul de ani.
Locuiam într-un orăşel din Oregon numit Castle Rock.
Avea doar 1.281 de locuitori, dar pentru mine părea întreaga omenire.
Sunt Teribilul Bob Cormier.
Este o frumoasă dimineaţă de vineri în Portland.
Sunt 90 de grade KLAM şi urcă.
Sus in clasament cu un alt disc. Este Bobby Day cu Rockin' Robin.
Este super.
Cum îţi dai seama că a intrat un francez in curtea ta?
Sunt francez, dacă nu ştiai?
Ţi-a dispărut gunoiul şi câinele ţi-e gravid.
Nu ţi-am spus că sunt francez?
- Ciocănesc. - Rahat!
Douăş'nouă...
Douăş'doi...
Du-te la plimbare.
Gordie a ieşit din joc, bătrânu' Gordie a jucat groaznic şi a ieşit din joc.
Haide, omule, fă cărţile.
Teddy Duchamp era cel mai sărit tip dintre cei cu care ne jucam.
Nu fusese prea norocos în viată.
Taică-su avea adeseori accese teribile de furie.
Odată l-a ţinut pe Teddy cu urechea pe sobă, că aproape i-a ars-o de tot.
Ciocănesc.
Eşti un căcat cu patru ochi.
"Căcatul" are o mie de ochi.
Cum?
Ce e de râs? Am treizeci, tu cât ai?
Şaisprezece.
Continuă tu să râzi.
Te duci la fund, amice.
Chris Chambers era conducătorul grupului şi cel mai bun prieten al meu.
Era dintr-o familie rea
şi toată lumea ştia că o să ajungă să aibă numai probleme.
Inclusiv Chris.
Asta nu este semnalul secret.
Am uitat semnalul secret. Lăsaţi-mă să intru.
Vern.
Haide, băieţi, deschideţi.
Mamă, n-o să vă vină să credeţi. E atât de tare.
Staţi să auziţi.
N-o să credeţi. Este incredibil.
Numai să-mi trag sufletul. Am alergat de acasă până aici.
"Am alergat tot drumul până acasă"
Haide! Ascultaţi, e tare.
"Ca să spun că-mi pare rău"
Bine, gata. Nu vă mai spun nimic.
Opriţi-vă, băieţi. Opriţi-vă. Ce este, omule?
Super, n-o să credeţi, pe bune.
"Am alergat tot drumul până acasă"
Duceţi-vă naibii cu toţii. Gata de tot.
Ce este?
Puteţi să dormiţi la noapte în cort.
Adică, dacă le spuneţi alor voştri
că vom dormi in cort pe terenul din spatele casei mele.
Cred că da.
Numai că taică-miu este într-o dispoziţie cam violentă.
A băut mult în ultima vreme.
Trebuie. Pe bune, că nu o să-ţi vină să crezi.
- Dar tu, Gordie? - Da, probabil.
Deci, ce tot bâigui acolo, Verno?
- Ciocănesc. - Ce!?
Mincinosule, n-ai nimic.
Ce, ţi-ai dat cărţi potrivite când le-ai împărţit!
Trage odată, grămadă de rahat ce eşti.
Băieţi, vreţi să mergeţi să vedeţi un cadavru?
Eram sub verandă, săpând, ştiţi voi.
Toţi am înţeles imediat ce voia Vern să spună.
La începutul anului şcolar îşi îngropase borcănaşul cu bănuţi
sub casă.
Şi-a desenat o hartă pentru a-şi putea găsi comoara din nou.
O săptămână mai târziu, maică-sa îi făcuse curat în cameră
şi-i aruncase harta.
Vern tot încerca să-şi găsească bănuţii de nouă luni.
...nouă luni, tataie.
Nici nu ştii dacă să râzi sau să plângi.
Isuse, Billy, trebuie să facem ceva.
Ce? Cui îi pasă?
- L-am văzut. - Şi?
Nu ne interesează pe noi.
Puştiul e mort aşa că nu-l interesează nici pe el.
Şi cui îi pasă dacă n-o să-l găsească niciodată?
Mie, nu.
E puştiu' ăla de care vorbesc la radio.
Brocker sau Brower sau Flowers, cum l-o fi chemat.
Mai mult ca sigur că l-a lovit trenul.
Mare scofală.
Cu toţii urmărisem ştirile despre Ray Brower cu multă atenţie
pentru că era un puşti de-o vârstă cu noi.
Cu trei zile înainte, plecase la cules de afine
şi nimeni nu-l mai văzuse de-atunci.
Cred că ar trebui să spunem poliţiei.
Nu te duci să ciripeşti la poliţie după ce ai şutit o maşină, idiotule.
Or să vrea să ştie cum am ajuns tocmai pe drumul Back Harlow.
Ei ştiu că noi nu avem maşină.
E mai bine să ne ţinem gura si nu se pot atinge de noi.
Dar putem da un telefon anonim.
Ei pot afla de unde s-a telefonat, tâmpitule.
Am văzut la 'Patrula de autostradă' şi la 'Dragnet'.
Da, sigur...
Aş vrea să nu fi furat nenorocitul ăla de Dodge.
Aş vrea ca Ace să fi fost cu noi.
- Am fi putut spune că eram cu maşina lui. - Ei bine, n-a fost!
- Lui o să-i spunem? - N-o să spunem nimănui.
Nimănui, niciodată. Mă-nţelegi?
Ştiu drumul Back Harlow.
Se înfundă lângă râul Regal. Şinele de cale ferată trec chiar pe-acolo.
Eu şi cu taică-meu obişnuiam să pescuim acolo.
Dacă ar fi ştiut că eşti dedesubt, te-ar fi omorât.
Ar fi putut să facă atâta drum de la Chamberlain la Harlow?
E tare departe.
Bineînţeles. Probabil că a mers de-a lungul şinelor.
Da, da ai dreptate.
Şi după ce s-a întunecat, a venit un tren şi "el belito".
Hei, băieţi!
Pun pariu pe orice, că dacă-l găsim ne dau poza la ziar.
- Sau chiar la televizor. - Sigur.
- Vom fi eroi! - Da!
Nu ştiu ce să spun. Billy o să-şi dea seama că eu v-am spus.
N-o să-i pese. Pen'că noi o să fim cei care l-au găsit
nu Billy şi Charlie Hogan cu maşina lor furată.
Probabil că o să-ţi dea şi medalie pentru asta.
Crezi?
Bineînţeles.
Ce le vom spune alor noştri?
Exact ce-ai spus tu.
Noi le vom spune ca vom sta cu cortul pe terenul din spatele casei tale.
Tu le vei spune că vei dormi la Teddy.
Şi le mai spunem că ziua următoare ne ducem la cursele de maşini.
Suntem asiguraţi până la cină mâine seară.
Mamă, ăsta-i un plan şi jumătate.
Dar dacă găsim cadavrul în South Harlow, vor şti că nu ne-am dus la curse.
O să ne tragă câte-o bătută bună.
Nimănui nu-i va mai păsa
pentru că toţi vor fi uimiţi de descoperirea noastră.
N-o să mai conteze.
Taică-miu o să mă bată oricum, dar merită.
- Rahat, ai dreptate! - Hai s-o facem. Ce spuneţi?
- Bine. - Gordie?
Normal.
Vern?
Ştiu şi eu?
- Vern. - Haide, Verno.
- Bine. - Super.
Prea bine. Foarte bine.
Voiam să împărtăşesc entuziasmul prietenilor mei,
dar nu puteam.
În acea vară, acasă, devenisem băiatul invizibil.
Mamă, ştii unde-mi este bidonul de apa?
Mamă!?
Este în camera lui Denny.
În aprilie, fratele meu mai mare, Dennis,
murise într-un accident de maşină.
Patru luni trecuseră
dar părinţii mei nu fuseseră încă în stare să-şi revină.
Gordie, am ceva pentru tine.
Asta, prietene, este pentru tine.
- Asta este şapca ta de la Yankees. - Nu.
Asta este şapca ta.
Este o şapcă pentru noroc. Dacă porţi şapca asta ştii câţi peşti o să prinzi.
- Câţi? - Un bazilion.
Un bazilion de peşti. Arăţi bine cu ea. Chiar aşa.
- Nu, am început să-mi pierd vederea. - Nu începe. Dă-mi o îmbrăţişare.
Ai găsit-o.
Da.
De ce nu ai şi tu prieteni ca ai lui Danny.
Tată, sunt cum trebuie.
Bineînţeles. Un hoţ şi doi neajutoraţi.
Chris nu este un hoţ.
A furat banii pentru lapte de la şcoală.
Pentru mine este un hoţ.
Era aproape amiază când am pornit
să găsim corpul puştiului mort, Ray Brower.
Chiar aici e bine.
- Mulţumesc mult. - Pentru puţin.
- Vrei să vezi ceva? - Ce?
- Eşti în regulă? - Sunt bine.
Ce este?
- Trebuie să vezi. - Ce este?
Ce este?
Vrei să fii Lupul Singuratic sau Puştiul din Cisco.
Sfinte Isuse.
- De unde l-ai luat? - L-am şutit din biroul lui taică-miu.
E un .45.
Pot să văd şi eu asta.
Ai şi gloanţe pentru el?
Am luat tot ce mai rămăsese în cutie.
Tata o să creadă că le-a folosit el însuşi, trăgând în cutii de bere când era beat.
- E-ncărcat? - Nici gând. Ce crezi despre mine?
Isuse!
Să fugim de-aici. Haide!
Gordie a făcut asta. Gordon Lachance terorizează Castle Rock.
Taci din gură.
Hei, cine a făcut asta? Cine se joacă cu pocnitori aici?
Trebuia să-ţi fi văzut faţa. Mamă, a fost tare.
- Asta a fost chiar super. - Ştiai că este încărcat, eşti bun să strici cheful!
Acuma am intrat în bucluc. Tipa aia, Tupper, m-a văzut.
- Rahat, a crezut că a fost o pocnitoare. - Nu-mi pasă. A fost un şiretlic răutăcios.
Nu ştiam că e încărcat.
- Pe cuvânt de onoare. - Te juri?
Jur.
Pe numele mamei tale?
Chiar dacă se duce în iad dacă minţi.
Jur.
Juri pe ce ţi-e mai scump.
Pe ce-mi e mai scump.
Fetelor, unde vă duceţi?
- Haide, asta mi-a dat-o fratele meu! - Şi acum tu mi-o dai mie.
Dă-mi-o!
E a mea.
Eşti o gaură de fund, ştiai asta?
Frate-tău nu e prea politicos, Eyeball.
Haide, Christopher.
Ştiu că nu ai vrut să-l insulţi pe prietenul meu.
Ştiu că nu a vrut să mă insulte.
De aceea o să-i dau posibilitatea de a-şi retrage cuvintele.
- Rahat! - Retrage-ţi cuvintele, puştiule.
- Opreşte-te, îl răneşti. - Jigodie! Dă-mi drumul.
- Opreşte-te! Termină! - Retrage-ţi cuvintele, puştiule.
Eşti un... Bine, bine, îmi retrag cuvintele.
Vezi?
Acum mă simt mult mai bine.
Dar tu?
Bine.
Ne vedem mai târziu fetelor.
Nu te mai gândi la ei.
Şi totuşi, la ce ne trebuie un pistol.
Este ciudat să dormi noaptea prin pădure. Poţi să vezi vreun urs.
Sau o ladă de gunoi.
Am luat un pieptene.
La ce ne trebuie un pieptene?
Dacă apărem la televizor trebuie să arătăm bine, nu?
- Bine gândit, Vern. - Mulţam.
Două pentru încordare.
Cât de departe crezi că este?
Dacă mergem de-a lungul liniilor tot drumul, o să facem vreo 20 de mile.
Ţi se pare corect?
Ar putea fi chiar 30.
Poate că ar fi bine să facem autostopul.
- Nici gând, e naşpa. - De ce nu?
Am putea merge pe drumul 7, până la biserica din Shiloh
apoi pe jos pe drumul Back Harlow. Am ajunge acolo pe la apus.
Asta fac numai morcoviştii.
E un drum lung.
Maică-ta a avut vreodată copii care au supravieţuit?
Ce vrei să spui?
Trebuie să luăm apă de la cimitirul de maşini. Tata spunea că există o fântână bună.
- Nu şi dacă e Chopper pe-acolo. - Dacă e acolo te trimitem doar pe tine.
Îmi vine să râd.
Mi-e cam foame. Cine a luat mâncare?
A luat cineva ceva?
Eu nu.
Excelent. Acum ce-ar trebui să facem? Să ne roadem picioarele?
Vrei să spui că nici tu n-ai adus nimic?
N-a fost ideea mea. A fost a lui Vern. De ce n-ai adus tu ceva?
Da' ce trebuie să mă gândesc la tot? Am adus pieptenele.
La ce-ţi trebuie pieptenele? Nici măcar n-ai păr.
L-am adus pentru voi, ca să aveţi voi pieptene.
Hai să vedem câţi bani avem!
Eu am 1.02 de dolari.
Şi 68 cenţi de la Chris.
60 de cenţi de la Teddy.
7 cenţi, Vern?
Nu mi-am găsit bănuţii încă.
2.37 de dolari, nu-i chiar aşa de rău!
Este un magazin la capătul drumului care trece pe lângă cimitirul de maşini.
Cred că putem lua ceva de-acolo.
Vine trenul.
Geronimo!
Haide, Teddy.
Vreau să mă feresc în ultima clipă.
Dă-te de pe şine. Eşti sărit!?
Evitarea trenului. Sunt pregătit.
Dă-te la naiba de pe linii. Vrei să te sinucizi?
La fel ca pe plajă în Normandia.
Nu-mi spune mie ce să fac că te omor.
Încerc să-ţi salvez viaţa.
Vrei să te sinucizi.
La naiba, asta vrei?
Ai încercat să te sinucizi.
N-am nevoie de dădacă.
Ba da.
Dă mâna.
Reuşeam să-l evit.
Ascultă, poţi s-o faci la întoarcere.
Pace.
Dă mâna.
Cam în acest timp, Charlie şi Billy jucau baseball cu cutiile poştale
împreună cu Ace şi cu Eyeball.
Rahat am ieşit din joc. La naiba!
Nu trebuia să încerci cu una de lemn.
De ce nu-mi spui ceva ce nu ştiu deja, cur pictat.
Billy, e rândul tău.
Aţi câştigat. Nu vreau să mă mai joc.
Nu poţi să renunţi.
Am jucat doar de trei servicii. Ar fi un joc neoficial.
Ace, eu şi...
Ce-i cu voi găozarilor. Astăzi v-aţi purtat ca doi psihopaţi.
Ce este?
Nu e nimic, nu-i aşa?
Atunci dacă nu te superi, aş vrea să terminăm jocul ăsta
până când voi începe să primesc nenorocita de asigurarea socială, bine?
E rândul tău, Billy. Mişcă-te.
În regulă, dă-mi nenorocita aia de bâtă.
Să jucăm!
Greşeală.
Vern, se pare că mama ta a condus din nou.
E aşa de hazliu că am uitat să râd.
Fiţi atenţi, soldaţi!
Paraşutişti, pe partea cealaltă!
"Nu încălcaţi proprietatea" era impus de Milo Pressman, administratorul
şi de câinele său, Chopper.
Cel mai temut şi mai puţin văzut câine din Castle Rock.
Se povestea că Milo îl învăţase pe Chopper nu numai să atace
ci să atace părţi specifice.
Deci, un puşti care trecuse ilegal peste gardul depozitului de vechituri
ar fi putut auzi înfiorătorul strigăt: "Chopper, atacă ouţe!"
Dar acum nici teribilul Chopper şi nici Milo
nu erau prin preajmă.
Teddy e sărit.
Haideţi, oameni, mişcaţi-vă!
Pun pariu că nu ajunge la 20 de ani.
Îţi aminteşti atunci când l-ai salvat în copac?
Visez despre asta uneori.
Doar că în vis nu-l prind. Rămân cu câteva fire de păr şi el cade.
Ciudat.
Da, e ciudat.
Dar nu l-ai scăpat.
Chris Chambers nu ratează niciodată, nu-i aşa?
Nici atunci când colacul de la WC e lăsat.
Întrecere.
- Nu, nu prea am chef. - Până la pompă.
- Sunt cam obosit. Gata. - Eşti ca şi mort, Lachance!
Se pare că Lachance l-a luat de data asta.
L-a înfrânt pe Chambers.
Dar ce se petrece? Chambers dă tot ce poate.
Lachance rămâne în urmă şi Chambers ajunge primul la sosire.
Mulţimea e în delir.
Băieţi, v-aţi uitat în ultima vreme la Clubul Mickey Mouse?
Cred că sânii Anetei se măresc.
- Crezi? - Da, cred.
Cred că are dreptate.
Am observat că A-ul şi E-ul au început să se curbeze în părţi.
Sânii Anetei sunt minunaţi.
Ne distrăm de minune.
Mai mult ca niciodată.
Super mişto.
Vern nu se gândise doar să intrăm clandestin în cimitirul de maşini
sau să-i prostim pe babacii noştri
sau să mergem într-o drumeţie de-a lungul şinelor până la Harlow.
Adică, se gândise şi la asta, dar mi se pare acum că era mai mult
şi că noi ştiam asta.
Totul era acolo şi în jurul nostru.
Ştiam exact cine eram şi exact unde ne îndreptam
Era extraordinar.
Excelent, scuipă-l pe puştiul grăsuţ. Foarte bine.
Cât e ceasul?
Este unu şi un sfert.
Mai bine ai merge să iei haleala aia. Depozitul se deschide la 3:00.
Chopper va fi aici.
Atacă la ouţe.
Du-te tu. Ne iei şi pe noi la întoarcere.
Nu mă duc singur. Ar trebui să mergem cu toţii.
- Eu nu mă mişc de-aici. - Nici eu nu mă duc.
Fetelor, potoliţi-vă. O să dăm cu banul.
Bine.
Merge cel care are diferit.
Ăla eşti tu, Gordie, diferit din cale-afară.
Dă cu banul sau mănânci rahat.
Patru pajuri.
Isuse, omule, ăsta e semn rău.
- Nu înseamnă nimic. - Nu, să mai încercăm odată.
E chiar rău.
Vă amintiţi când Clint Bracken şi de tipii ceilalţi
care au fost făcuţi arşice pe Weed Hill în Durham?
Billy mi-a spus că au dat cu banul care să meargă după beri
şi le-au ieşit numai pajuri chiar înainte de a se sui în maşină.
Şi bang! Au fost terminaţi.
Nu-mi place asta. Pe bune.
Verno, nimeni nu crede în asemenea prostii.
Astea sunt basme de speriat copiii. Haide acum, încă o dată.
Ai de gând să dai o dată cu banul sau nu?
Haide, Vern, n-avem toată ziua la dispoziţie.
Ai pierdut, Gordie.
Gordie a pierdut.
Bătrânu' Gordie tocmai a făcut-o de oaie.
Cuvântul 'înapoiat' îţi spune ceva?
Du-te şi adu proviziile hermafroditule.
Nu mă striga cu numele animalelor maică-tii.
Ştii să strici buna dispoziţie, Lachance.
Gura!
Nu tac, cresc. Şi când mă uit la tine, borăsc.
Şi apoi maică-ta se duce după colţ şi o linge.
Găsirea unor metode noi şi preferabil dezgustătoare,
de a o dezonora pe mama unui prieten
era ţinută la loc de cinste.
Nu eşti tu fratele lui Danny Lachance?
Da, domnule.
Păcat de ce s-a întâmplat cu el.
Biblia spune: "în vâltoarea vieţii suntem cuprinşi de moarte".
Ştiai asta?
Am pierdut un frate în Coreea.
Semeni cu fratele tău Danny.
Ţi s-a mai spus asta?
Uneori.
Îmi amintesc e anul în care era printre cei mai buni.
Juca fundaş.
Nenicule, ce bine arunca!
Doamne Dumnezeule şi Isuse Cristoase!
S-ar putea să fie cercetaşi pentru liga profesionistă la meciul de mâine.
- Nu ştiu, tată. - Tată, îmi dai cartofii?
- Aşa am auzit, fiule. - Te întâlneşti cu Jane după meci?
E o fată tare drăguţă.
- Tată, îmi dai, te rog, cartofii? - Dorothy, nu-i vorbi băiatului de fete.
Nu trebuie să se gândească la fete. Este cel mai mare meci din viaţa lui.
- Dennis, mâine... - Ai citit povestea pe care a scris-o Gordie?
Gordie a scris o poveste.
- Este chiar foarte bună. - Despre ce ai scris, scumpule?
Despre asta vă spuneam mai-nainte. Fotbalul necesită concentrare.
Tu ai început cu fetele şi acum se gândeşte la tot felul de chestii.
Mi-a plăcut mult.
A fost grozavă.
Joci fotbal?
Joci şi tu fotbal?
Nu.
Dar ce faci?
Nu ştiu.
Fratele tău, Denny, ce mai juca!
Poftim, puştiule. 1,50 de dolari pentru hamburgeri.
Hei, puştiule! Ce faci acolo? Vino aici!
Vino-ncoa', la naiba! Pun câinele pe tine.
Fugi!
Chopper, atacă-l! Atacă-l băiete!
El a spus: "Atacă-l băiete".
Dar eu am auzit: "Chopper, atacă la ouţe".
Ăsta-i Chopper?
Chopper a fost prima mea lecţie despre marea diferenţă dintre mit şi realitate.
Haide, Choppie. Pupă-mă-n fund, Choppie.
Haide, mănâncă rahat.
Atacă la ouţe, Choppie.
Bă, nu mai enervaţi câinele! N-auziţi? Lăsaţi câinele-n pace!
Băieţică, o să-ţi tăbăcesc curu' dacă mai faci asta!
Să vedem cum de caţeri peste gardul ăsta ca să mă prinzi, grasomegă.
Nu-mi mai spune aşa!
Nevăstuică de doi bani, fiul unui ţicnit cu cap de pulă.
Cum mi-ai spus?
Ştiu cine eşti. Eşti Teddy Duchamp.
Tac-tu-i un ţăcănit.
Un nebun închis la balamucul din Togus.
Ţi-a prăjit urechea pe sobă.
Tata a luat cu asalt plaja din Normandia.
E mai nebun ca un şobolan de budă. Nu-i de mirare că tu te comporţi aşa
cu un tată aşa ţicnit.
Dacă mai spui că taică-miu e nebun te omor.
Nebun, nebun, nebun.
O să-ţi smulg capul şi-o să mă cac în gâtul tău.
Nu, o să-l omor!
Încearcă doar, ticălos mic.
Vrea să treci dincolo ca să te bată şi apoi să te ducă la poliţie.
Ai grijă ce vorbeşti. Lasă-l să-şi rezolve singur daravelele.
Sigur, îl depăşeşti doar cu 200 de kile, cur gras.
Ştiu cum te cheamă.
Tu eşti Lachance. Vă ştiu pe toţi.
Şi părinţii voştri vor primi câte un telefon de la mine.
În afară de lunaticul închis la Togus.
Te omor. Îţi arăt eu ţie.
- Ia-l de pe... - Eşti un stăpân la curve cu gură spurcată.
Fiu de căţea.
Veniţi aici.
Înapoi, n-auziţi?
Nimeni nu-ţi bate joc de taică-miu.
- Tata a făcut ravagii pe plaja... - Am spus să veniţi înapoi.
- A fost ca o furtună, poponarule! - Veniţi aici.
I-am arătat noi. Credea că suntem o grămadă de fetiţe.
Şi-a bătut joc de taică-meu.
Mă întreb de ce-i pasă lui atât de taică-su care aproape că l-a omorât
şi mie nu-mi păsa de al meu care nu mă mai atinsese de când aveam trei ani.
Şi asta fusese pentru că băusem din înălbitorul de sub chiuvetă.
Şi-a bătut joc de taică-meu.
Ce-ţi pasă ce zice grămada aia mare de căcat despre taică-tu.
Doar a luat cu asalt plaja din Normandia, nu-i aşa?
Crezi că maldărul ăla de rahat a fost în Normandia?
Las-o baltă.
Nu ştie nimic despre taică-tu. E doar un rahat de câine.
El nu poate să schimbe ce e între tine şi tatăl tău.
Las-o baltă, bine?
Îmi pare rău că v-am stricat buna dispoziţie.
E în regulă.
Nu sunt sigur dacă avem vreun motiv să fim bine dispuşi.
- Spui că vrei să te-ntorci? - Nu.
Dar să mergem să vedem un puşti mort,
n-ar trebui poate să fie motiv de distracţie.
Dacă arată rău de tot, adică tăiat şi plin de sânge şi alte chestii,
s-ar putea să am coşmaruri.
Ştiţi voi, măruntaiele şi ochii gata să sară şi să te prindă...
Taci din gură, pentru Dumnezeu!
Nu mă pot abţine.
Îmi pare rău.
Era doar trei fără un sfert, dar parcă era mult mai târziu.
Era prea cald şi prea multe se întâmplaseră deja.
Nici măcar nu eram pe-aproape de râul Regal.
Trebuia să ne mişcăm mai repede
dacă voiam să facem vreo câteva mile bune înainte de lăsarea întunericului.
Nu te mişca!
Deci ce este între tine şi puicuţa asta Connie Palermo?
Ne întâlnim de peste o lună
şi tot ce mă lasă să fac este să-i ating sânii.
Este catolică. Toate sunt aşa.
Dacă vrei să ţi-o pui trebuie să-ţi găseşti o protestantă.
O evreică e bine.
O ştire KLAM.
Întrerupem pentru a prezenta noutăţi despre acţiunea de căutare
a puştiului de 12 ani, Ray Brower.
Poliţia a extins cercetările până la Mutton
Durham şi zonele învecinate.
Când au de gând să renunţe?
Puştiul e pierdut. N-o să-l găsească niciodată.
Nu unde-l caută ei.
Am avut dreptate, n-o să-l găsească niciodată.
Ai de gând să stai pe loc? O să dau rasol la partea cu şarpele.
Îţi spun eu cum o să-l găsească.
Peste zece ani un vânător
care va intra în pădure să-şi uşureze vezica
o să se pişe peste oasele lui.
Pun pariu pe 1000 de dolari că-l vor găsi mai curând.
Pun pariu pe 2000 de dolari că nu.
- Ei bine, găoază... - Ce mare scofală?
- Cui îi pasă? - Vreţi să tăceţi odată din gură?
Dacă oricare dintre voi doi ar fi avut 2000 de dolari,
vă omoram pe amândoi.
Sunteţi din nou cu Teribilul Bob Cormier.
De pe rafturi şi din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
Le ascultaţi pe Cordettes cu Lollipop.
Am câteva ţigări Winston.
Le-am şparlit din dulapul lu' taică-miu.
Câte una de fiecare, după cină.
Super.
O ţigară se savurează cel mai bine după cină.
Corect.
Crezi că sunt ciudat?
- Bineînţeles. - Nu, pe bune.
Sunt ciudat?
Da, şi ce? Toată lumea e ciudată.
Eşti pregătit pentru şcoală?
Gimnaziu.
Ştii ce înseamnă asta?
Până în iunie o să fim despărţiţi.
Ce tot spui acolo? De ce să se întâmple asta?
Pentru că n-o să mai fie ca în şcoala primară, de aia.
Tu o să ai cursuri pentru colegiu, şi eu, Teddy, Vern o să fim
la cursurile de îndemânare cu restul înapoiaţilor
şi-o să facem scrumiere şi căsuţe pentru păsărele
Tu o să cunoşti o mulţime de alţi băieţi. Băieţi inteligenţi.
- Vrei să spui o mulţime de păpuşei. - Nu.
Nu spune asta. Nici măcar să nu te gândeşti.
- Nu mă duc la păpuşei. - Atunci eşti un nătărău.
De ce sunt nătărău dacă vreau să fiu cu prietenii mei.
Eşti un nătărău dacă prietenii te trag în jos.
Dacă rămâi cu noi vei fi doar un şmecheraş cu creier de rahat.
Crezi că Mighty Mouse ar putea să-l bată pe Superman.
- Ce, eşti căzut? - De ce nu?
Deunăzi, căra cinci elefanţi într-o mână.
Nu ştii nimic.
Mighty Mouse este un personaj din desenele animate.
Superman este un tip adevărat.
Nici o şansă să-l poată bate un personaj de desene animate.
Mda, poate ai dreptate.
Ar fi totuşi o luptă interesantă.
Într-o bună zi ai putea fi un scriitor adevărat.
La naiba cu scrisul! Nu vreau să fiu scriitor.
- E o tâmpenie! O pierdere idioată de timp. - Acum vorbeşte taică-tu.
- Rahat! - Ba da!
Ştiu ce crede tatăl tău despre tine. Nu-i pasă de tine.
Denny a fost singurul de care-i păsa, nu încerca să spui că nu-i aşa.
Eşti doar un puşti, Gordie.
Oh, mulţam, tati.
Aş fi vrut eu să fiu tatăl tău.
N-ai mai fi vorbit de cursurile de îndemânare dacă eram.
E ca şi cum Dumnezeu ţi-a dat ceva, toate acele povestiri pe care le scrii
şi a spus: Asta avem pentru tine puştiule. Încearcă să n-o pierzi.
Dar copii pierd orice dacă nu este cineva să aibă grijă de ei.
Dacă părinţii tăi sunt prea tâmpiţi ca să aibă grijă de asta,
atunci poate că ar trebui eu s-o fac.
Haide, băieţi, să ne mişcăm mai repede.
Altfel când o să ajungem, puştiul nici măcar n-o să mai fie mort.
Ştie vreunul dintre voi când urmează să treacă următorul tren?
Am putea trece pe podul drumului 136.
Ce? Eşti nebun? E la cinci mile în josul râului.
Mergi cinci mile încolo, trebuie să mergi cinci mile înapoi.
Asta ar dura până se-ntunecă.
Dacă trecem pe-aici, putem ajunge în acelaşi loc în 10 minute.
Dar dacă vine vreun tren, nu vom avea cum să ne ferim.
Ba da, poţi să sari.
- Teddy, sunt 30 de metri. - Da, Teddy.
Voi puteţi să ocoliţi dacă aveţi chef.
Eu trec pe-aici.
Şi în timp ce voi o să vă târâţi poponeţele de bombonei
pe jumătate de stat şi înapoi, eu o să vă aştept pe malul celălalt
relaxându-mă singur, împreună cu gândurile mele.
O să-ţi foloseşti mâna stângă sau mâna dreaptă pentru asta?
Ai vrea tu.
Am pierdut pieptenele.
Lasă-l, Vern.
Tren!
Rahat!
Mişcă-te, omule! Mergi! Mişcă!
Scoală, Vern! La naiba!
Scoală-te! Mişcă!
Rahat, Vern!
- Scoală-te, omule! - Nu vreau. O să cădem.
O să murim, la naiba! Scoală!
Mergi.
- Trebuie să te grăbeşti! - Nu pot, Gordie!
Aleargă!
Aleargă, Vern, aleargă! Mişcă-ţi fundu'!
Aleargă, la naiba, aleargă!
Aleargă, Vern!!
Cel puţin acum ştim când urma să treacă următorul tren.
Asta a fost cea mai tare manevră de evitare a trenului. Super mişto.
Eraţi aşa de speriaţi că arătaţi ca Abbott Costello când a văzut mumia.
Nu eram aşa de speriat.
Nu, pe bune. Nu eram. Pe cuvânt de onoare.
Atunci n-o să ai nimic împotrivă să verificăm dacă ţi-ai pătat chiloţeii.
Du-te şi ţi-o trage.
Vern, ai face bine să-l întorci.
Aşa-mi place să-l fac. Bine atunci.
Mamă!
Mai ai alţii, Gordie?
Îmi pare rău, Vern.
Nu e amuzant. Ce o să mănânc acum?
- De ce nu-ţi prăjeşti puţulica? - Ar fi o masă frugală.
V-o trag la toţi, l-am găsit.
Nimic nu se compară cu o ţigară după masă.
Preţuiesc aceste momente.
Ce? Ce-am spus?
Hei, Gordo, spune-ne o povestire.
Ştiu şi eu.
- Haide. - Aha, haide, Gordo.
Nici una dintre poveştile de groază, bine?
Nu vreau să aud poveşti de groază. Nu sunt pregătit acum.
Spune-o pe cea cu sergentul Oţel şi marinarii războinici.
Cea la care mă gândeam e puţin diferită.
Este despre un concurs de mâncat plăcinte.
Personajul principal este un puşti gras pe care nu-l place nimeni, Davie Hogan.
Ca fratele lui Charlie Hogan, dacă o fi avut vreun frate.
Foarte bine, Vern.
Continuă.
Ei bine, puştiul ăsta e de vârsta noastră, dar e gras. Cu adevărat gras.
Cântăreşte aproape 80 de kilograme dar nu e vina lui. E dereglat hormonal.
Vară-mea e aşa. Pe bune.
Are peste 130 de kile. Cică are ceva cu glanda 'hiboidă'.
Nu ştiu nimic despre glanda asta, dar e o îndopată.
Pe bune. Arată ca un curcan împănat.
- Şi, ştiţi, odată... - Taci, Vern.
Bine. Continuă. E o poveste excelentă.
Toţi copiii, în loc să-l strige Davie, îl strigau Curimens. Curimens Hogan.
Chiar si sora sa mai mică îl striga aşa.
La şcoală îi lipeau o hârtie pe spate pe care scria "Gabarit Depăşit".
Şi îşi băteau joc de el şi îl băteau ori de câte ori aveau ocazia.
Dar într-o zi îi vine o idee.
Cea mai bună idee de răzbunare pe care a avut-o vreodată un puşti.
Chestia asta funcţionează? Mă auziţi?
Următorul concurent în Marele Concurs Interregional de Plăcinte
directorul John Wiggins.
Şi o celebritate de la KLAM din Portland
însuşi Teribilul Bob Cormier!
De pe rafturi şi din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
luaţi încă un sandviş dublu cu o piesă veche de aur de la KLAM din Portland
este... - Super!
Următorul, un nou concurent la concursul de mâncat plăcinte
dar de la care ne aşteptăm la fapte mari pe viitor,
tânărul domn David Hogan.
- Eşti în regulă tinere? - Curimens cum a fost călătoria.
Am auzit că ai un apetit mare, Curimens.
Nici să nu te gândeşti să câştigi concursul.
Nenicule, da' eşti tare grăsan.
Nu le da atenţie acestor proşti, Curimens. Davie.
Şi acum, cel pe care toţi îl aşteptam.
De patru ori campion, unicul Bill Travs.
Ascultă am pus 10 dolari pe tine, Billy băiatule.
În regulă. Sunteţi gata?
Mâinile la spate, domnilor.
Tobele.
Hei, Curimens. Haleşte tot, Gabarit Depăşit.
Porniţi.
Gata!
Ar trebui să fii mai precaut dacă vrei să rezişti.
Haide, Curimens.
Curimens, Curimens!
Ceea ce nu ştiau cei din sală, era că Curimens nu dorea de fapt să câştige.
Ceea ce voia era răzbunare.
Şi chiar înainte de a fi prezentat, se pregătise pentru asta.
...directorul John Wiggins.
Şi o celebritate de la KLAM din Portland
însuşi Teribilul Bob Cormier!
De pe rafturi şi din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
luaţi încă un sandviş dublu cu o piesă veche de aur de la KLAM din Portland
este...
Gata.
Începând cea de-a cincea plăcintă,
Curimens începu să-şi imagineze că nu mânca plăcinte
Îşi imagină că mânca balegă de vacă
şi măruntaie de şobolan în sos de afine.
Gata.
Încet, un sunet începu să crească în stomacul lui Curimens
Un sunet straniu şi înspăimântător
ca şi cum un trauler s-ar îndrepta cu 100 de mile la oră către tine.
Deodată, Curimens deschise gura
şi înainte ca Bill Travis să-şi dea seama
fu acoperit cu cinci plăcinte de afine gata mestecate şi puţin digerate.
Femeile din sală ţipară.
Teribilul Bob Cormier se uită o singură dată la Bill Travis şi vomă pe Wiggins.
Wiggins vomă pe tăietorul de lemne care stătea lângă el.
Primarul Grundy vomă pe sânii soţiei sale
Dar când mirosul ajunse la public
atunci planul lui Curimens începu cu adevărat să funcţioneze.
Prietenele au vomat pe iubiţii lor.
Copiii au vomat pe părinţi.
O doamnă grasă a vomat în poşetă.
Gemenii Doneley au vomat unul pe celălalt.
Femeile din Corpul Auxiliar au vomat peste cei din Ordinul Binevoitor al Antilopelor.
Şi Curimens stătu şi admiră ceea ce crease.
O completă şi totală vomăreală.
Excelent!
Asta a fost cea mai bună, chiar cea mai bună.
Şi apoi ce s-a întâmplat?
Ce vrei să spui?
Adică, ce s-a mai întâmplat?
Cum adică "Ce s-a mai întâmplat?" Ăsta a fost sfârşitul.
Cum poate fi ăsta sfârşitul? Ce fel de sfârşit e ăsta?
Ce s-a întâmplat cu Curimens?
Nu ştiu.
Poate că s-a întors acasă şi a sărbătorit cu vreo două senvişuri cu brânză.
Isuse, sfârşitul ăsta e nasol.
De ce nu-l schimbi aşa încât Curimens să meargă acasă
şi să-şi împuşte tatăl.
Apoi fuge de-acasă şi se înrolează la Şerifii Texani.
Ce zici de asta?
Ştiu şi eu.
Ceva bun ca asta.
Mi-a plăcut sfârşitul. Borâtul a fost super.
Dar nu înţeleg un lucru.
Curimens a trebuit să plătească pentru a intra în concurs?
Nu, Vern, l-au lăsat pur şi simplu.
Excelent, excelentă povestire.
E o povestire excelentă, Gordie. Doar că nu mi-a plăcut sfârşitul.
Hei, Verno. Unde e radioul?
Hai să vedem dacă putem prinde nişte sunete.
Uite.
Am vorbit un timp în noapte.
Genul de discuţii care par importante până dai de fete.
Bine.
Mickey este un şoarece. Donald este un răţoi. Pluto e un câine.
Ce este Goofy?
Dacă ar trebui să mănânc un singur fel de mâncare pentru tot restul zilelor mele?
Foarte simplu. Pez.
Pez cu aromă de cireşe. Nu e nici o îndoială.
Goofy este un câine. E în mod cert un câine.
Ştiam că întrebarea de 64.000 de dolari a fost aranjată.
Este imposibil ca cineva să ştie atât de multe despre operă.
Nu poate fi un câine. Poartă pălărie şi conduce o maşină.
'Trenul de Rulote' este o emisiune grozavă
dar aţi observat că nu ajung niciodată nicăieri?
Merg doar cu trenul de rulote.
Doamne, asta este ciudat.
Ce naiba este Goofy?
Nimeni nu aduse vorba despre Ray Brower, dar toţi ne gândeam la el.
Oh, Dumnezeule.
Este puştiul ăla Brower.
Stafia lui bântuie prin pădure.
Promit să nu mai şparlesc nici o carte porcoasă.
Promit să nu mai spun înjurături urâte. Promit să-mi mănânc fasolele bătute.
Două pentru încordare.
Ce este, Chris?
Poate sunt coioţi.
Sună ca o femeie care ţipă.
Nu sunt coioţi. Este fantoma lui.
Nu spune asta.
Teddy, stai jos.
Mă duc s-o caut. Vreau să văd fantoma.
Nu spune asta.
Vreau s-o văd! Vreau să văd cum arată.
Isuse Cristoase.
Poate ar trebui să stăm de pază.
E o idee bună.
Dă-mi pistolul. Voi sta primul de gardă.
Orele 23:00. Caporalul Teddy Duchamp stă de gardă.
Nici urmă de inamic. Fortul este în siguranţă.
Taci din gură, Teddy, şi beleşte ochii.
- Termină. - Încerc să dorm.
Soldaţii erau liniştiţi
ştiind că Teddy Duchamp, caporalul,
proteja ceea ce ei aveau mai de preţ.
Ar fi trebuit să fii tu, Gordon.
Eşti în regulă?
Ai visat.
Nu am plâns la înmormântarea lui Denny.
Mi-e dor de el, Chris.
Mi-e tare dor de el.
Ştiu.
Culcă-te la loc.
Poate că ai putea să mergi şi tu la cursurile pentru colegiu.
Puţin probabil.
De ce nu? Eşti destul de inteligent.
Nu or să mă lase.
Ce vrei să spui?
Este vorba de felul în care oamenii din oraş gândesc despre familia mea.
Este vorba despre felul în care gândesc despre mine,
doar unul dintre copiii neisprăviţi ai familiei Chambers.
Nu-i adevărat.
Este.
Nimeni nu m-a întrebat dacă am luat banii pentru lapte.
Mi-au dat doar o vacanţă forţată de trei zile.
I-ai luat?
Mda, i-am luat. Tu ştiai că i-am luat.
Teddy ştia că i-am luat.
Toată lumea ştia că i-am luat. Chiar şi Vern a ştiut, cred.
Dar poate că mi-a părut rău, şi am încercat să-i dau înapoi.
Ai încercat să-i dai înapoi?
Poate, doar poate.
Poate i-am dat bătrânei doamne Simons şi i-am spus, şi erau toţi banii.
Dar totuşi mi-au dat o vacanţă de trei zile, pentru că nu au mai apărut.
Şi poate că săptămâna următoare, bătrâna doamnă Simons
avea fusta asta nou nouţă când a venit la şcoală.
Aha, era maro şi avea buline.
Hai să spunem doar că eu am furat banii pentru lapte,
dar bătrâna doamnă Simons i-a furat din nou de la mine.
Imaginează-ţi că aş fi spus asta.
Eu, Chris Chambers, fratele mai mic al lui Eyeball Chambers.
Crezi că m-ar fi crezut cineva?
Nu.
Crezi că nenorocita aia ar fi făcut asta dacă ar fi fost vorba de fandosiţii ăia
care stau pe View, dacă ar fi luat ei banii?
- Nici gând. - Bineînţeles că nu.
Dar, era vorba de mine...
Sunt sigur că-şi dorea fusta aia de mult timp.
Oricum, a văzut în asta o şansă şi a profitat de ea.
Eu am fost ăla prostu' pentru că am încercat să-i dau înapoi.
Nu m-aş fi gândit niciodată...
Nu m-aş fi gândit că un profesor...
Oricum, cine dă doi bani pe asta?
Mi-aş dori
să pot merge undeva unde să nu mă cunoască nimeni.
După câte văd, sunt doar un păpuşel.
Nici gând, omule.
Marfarul i-a trezit pe ceilalţi
şi mi-a stat pe limbă să le spun despre căprioară, dar nu am făcut-o.
Acesta a fost lucrul pe care am vrut să-l păstrez doar pentru mine.
N-am vorbit sau scris despre el până în acest moment.
De ce n-ai luat pentru micul dejun ceva ca
Twinkies şi Pez şi o băutură răcoritoare.
Îmi pare rău, Vern.
Cred că un cumpărător mai experimentat ar fi putut lua mult cu cei 7 cenţi ai tăi.
Cu maţele ghiorăind de foame, am grăbit pasul către râul Regal.
Momentul găsirii lui Ray Brower se apropia
şi ne ajuta să ne mişcăm în ciuda căldurii.
Pentru mine, ideea de a vedea un puşti mort
începuse să devină o obsesie.
Domnilor, râul Regal.
Doamne, calea ferată se îndepărtează prea mult de drumul cel scurt.
Dacă o tăiem peste câmp pe-aici vom fi acolo în mai puţin de-o oră.
Cred că ar trebui să urmăm calea ferată.
Eu spun să mergem pe de-a dreptul.
Gordie?
- Aha. - Haidem.
Nici un prizonier.
Băieţi, am fi mult mai în siguranţă dacă...
Haide, omule. Să ne grăbim.
Nici nu ştim ce se află în pădurile acelea.
Băieţi, aşteptaţi-mă.
Ace, trebuie să-ţi spun ceva, dar trebuie să te juri pe numele mamei tale
că n-o să spui la nimeni.
S-a făcut, amice.
Eyeball, îl ştii pe puştiul ăla, Brower?
Ce e cu el?
O să-ţi spun ceva, dar trebuie să juri pe bunul nume al mamei tale
că n-o să spui nimănui.
Billy şi Charlie reuşiseră să ţină imensul lor secret pentru aproape 36 de ore.
Un record personal pentru amândoi.
Până la prânz, Ace şi Eyeball spuseseră secretul tuturor celorlalţi din gaşcă.
Se pare că pentru ei, protejarea bunului nume al mamelor lor nu era de prioritate maximă.
Ace, poate că eu şi Charlie nu ar trebui să mergem.
Poate că aţi putea merge fără noi.
Voi doi vă purtaţi de parcă aţi fi bunică-mea când o apucă năbădăile.
Nu văd care e problema.
Luăm undiţele,
şi dacă vreun poliţist ne întrebă unde mergem:
"Venisem să prindem vreo câţiva păstrăvi la râu. Uite ce am ce am găsit."
Haide, omule, o să fim faimoşi.
O să se vorbească de noi pe toate posturile de radio şi televiziune din ţară.
Sunt tot de părere că nu ar trebui să mergem.
Bine.
Ţi-ai spus punctul de vedere foarte clar.
Acum, ţi-l spun şi pe al meu.
Urcă în nenorocita de maşină. Acum!
Să mergem.
- Urăsc scurtătura asta. - "Urăsc scurtătura asta."
Ai tresărit! Două pentru încordare.
Dar tu ai tresărit.
Ştiu. Două pentru încordare.
Cum credeţi că vom trece de asta?
- Te folosim pe tine pe post de plută. - Foarte comic.
Nu este adânc. Putem trece.
V-am spus că trebuia să fi mers în continuare pe şinele de cale ferată.
Mi se pare mie, sau tu eşti cele mai mare păpuşel din lume?
Văd că asta ţi se pare distractiv.
Nu, dar asta da.
Mai vrei?
- Opreşte, haide! - Te comporţi ca un copil.
Dar sunt copil.
Sunt în floarea vârstei, şi n-o să fiu copil decât odată.
Da, dar o să fii un tâmpit tot restul vieţii tale.
Gata, Chambers. Tocmai ţi-ai semnat condamnarea la moarte.
Eşti mort, Chambers!
Trage-i-o, Chambers!
- Vern se teme că o să moară! - Teddy, tu o să mori!
Unde crezi că te duci, Lachance?
Staţi puţin, băieţi.
N-are vârf!
Nu vreau să fac asta.
Daţi-vă jos.
- Imobilizare. - Opriţi-vă. Vorbesc serios.
Nimeni nu scapă de imobilizarea cu leşin.
- Vern, ai ceva pe gât. - Nu mă păcăleşti tu pe mine, Lachance.
Nu, chiar este ceva pe gâtul tău.
Este o lipitoare. Lipitori!
- Oh, Dumnezeule. - Lipitori!
Daţi-le jos!
Jos de pe mine!
- Gordie, ai câteva pe spate. - Dă-le jos!
Este vreuna pe mine?
Oh, rahat, Chris.
Oh, rahat, tataie.
Eşti teafăr?
Mă auzi?
Eşti acolo?
Poate e mort.
Nu e mort. Încă mai respiră, idiotule.
Ştiu şi eu.
Potoliţi-vă, băieţi. E doar leşinat.
N-am văzut pe nimeni leşinat până acum.
Poate că a făcut o greşeală gravă când s-a uitat la faţa ta.
Taci din gură, Teddy.
Eşti bine, Gordie?
- Mda. - Să mergem.
Poate ar trebui să-l ducem pe Gordie înapoi.
Excelent, Chambers, acum te transformi şi tu într-un păpuşel.
Care-i problema ta? A avut o lipitoare pe ouă. A leşinat.
Eşti cumva maică-sa?
- Mănânci rahat. - Ba tu mănânci rahat.
Cred că Chris are dreptate. Hai să ne-ntoarcem.
Ce surpriză! Regele păpuşeilor vrea şi el să se-ntoarcă.
- Încetează să mă mai numeşti aşa. - Cum, "păpuşel"? Păpuşel!
- Opreşte-te! - Păpuşel!
Psihopat cu patru ochi!
Dă-te de pe mine!
Două pentru încordare. Primesc două pentru încordare?
Îţi place, Teddy?
- Haide, băieţi. Terminaţi. - Încetaţi!
Încetaţi!
Nu mă întorc.
- Idiotule. - Taci din gură! Înapoiatule.
În acel moment,
nu ştiam de ce doream atât de mult să văd mortul.
Chiar dacă nici unul nu m-ar fi urmat, aş fi continuat de unul singur.
Nici gând, Ace! Nu de data asta, omule. Nici gând!
- Intră în joc, Vince. - Vrei să facem întrecere?
Oh, Dumnezeule, l-am luat. L-am luat!
Eşti terminat. Terminat!
- Renunţă, Ace. - Nu te prosti.
Isuse Cristoase, Ace! Renunţă, omule!
Rahat, omule! Rahat!
Am câştigat.
L-ai lăsat să te bată, târşăilă.
Mergând prin pădure, pun pariu că am câştigat peste o oră.
- Teddy. - Da?
Ăsta este drumul Back Harlow?
Da.
Puştiul Brower trebuie să fie pe aici pe undeva.
Teddy, tu şi cu Vern uitaţi-vă pe partea stângă a şinelor.
- Noi ne uităm pe dreapta. - În regulă.
Acolo este! Îl văd! Uite!
Uite acolo! Îl văd!
Nici unul dintre noi nu putea respira.
Undeva pe sub tufele acelea se aflau rămăşiţele lui Ray Brower.
Trenul îl scosese pe Ray din adidaşi
la fel cum scosese viaţa din el.
Isuse.
Puştiul nu era bolnav.
Puştiul nu era adormit.
Puştiul era mort.
Hai să căutăm nişte crengi mai lungi. O să construim o targă.
Gordie?
De ce a trebuit să mori?
Ce e cu Gordie?
Nimic.
De ce nu mergeţi încolo să căutaţi nişte ramuri, bine?
Bine.
De ce a trebuit să moară, Chris?
De ce Denny a trebuit să moară? De ce?
Nu ştiu.
- Ar fi trebuit să fiu eu. - Nu spune asta.
- Ar fi trebuit să fiu eu. - Nu spune asta, omule.
Nu sunt bun de nimic. Tatăl meu a spus asta.
Nu sunt bun de nimic.
Nu te cunoaşte.
Mă urăşte.
Nu te urăşte.
- Mă urăşte. - Nu.
Doar că nu te cunoaşte.
Mă urăşte. Tatăl meu mă urăşte.
Mă urăşte. Oh, Doamne.
O să fii un mare scriitor într-o bună zi.
O să scrii poate şi despre noi, dacă o să rămâi în pană de idei.
Doar dacă o să fiu complet disperat.
Aha.
De unde naiba ştii tu despre asta?
Fiu de căţea! Ăsta-i frate-miu mai mic.
Nu cumva aveaţi de gând să ne furaţi mortul, nu-i aşa, băieţi?
Pleacă de-aici.
Noi l-am găsit. Avem întâietate.
Cred că ar fi mai bine să ne punem pe alergat, Eyeball.
Ei au întâietate.
Noi l-am câştigat. Voi aţi venit cu maşina. Nu e cinstit. Este al nostru.
"Nu e cinstit. E al nostru."
Ei bine, acum nu mai e.
Suntem patru, Eyeball. Încercaţi şă faceţi ceva.
Vom face. Nu-ţi face griji.
Vern, fiu de curvă.
- Erai sub verandă. - Nu, vă jur nu am fost eu.
Îţi place să tragi cu urechea? Ar trebui să te bat până cazi lat.
Băieţi, aveţi două variante.
Ori plecaţi în linişte şi noi luăm cadavrul
ori rămâneţi şi vă batem de vă sună apa-n cap.
Şi luăm cadavrul.
- Pe lângă asta, eu şi Billy l-am găsit primii. - Vern ne-a spus cum l-aţi găsit.
"Billy, aş vrea să nu fi furat maşina aia."
"Billy, cred că chiloţeii mi s-au transformat intr-o fabrică de ciocolăţele"
Gata! Te dau cu fundu' de pământ de nu te vezi.
Stai.
Ei bine, Chambers, poponar mic. Asta este ultima ta şansă.
Ce spui, băiete?
De ce nu te duci acasă ca să i-o tragi maică-tii în continuare?
Eşti mort.
Haide, s-o ştergem.
- N-o să-l ia. - Haide, e nebunie.
- Ei n-o să-l ia. - Are un cuţit, omule.
Ace, şi tu acuma.
Va trebui să mă omori, Ace.
Nici o problemă.
Nu o să-l luaţi. Nimeni n-o să-l ia.
Haide, puştiule, dă-mi pistolul până nu-ţi faci o gaură în picior.
Nu ai sânge nici să-mpuşti un castor.
Stai pe loc, Ace.
Te voi omorî. Jur pe Dumnezeu.
Haide, Lachance, dă-mi pistolul.
Trebuie să ai măcar puţin din bunul simţ al fratelui tău.
Suge-mi-o că-i grasă, bătăuş de doi bani.
Ce o să faci, o să ne-mpuşti pe toţi?
Nu, Ace. Doar pe tine.
O să ţi-o plătim pentru asta.
Poate că da sau poate că nu.
Oh, da.
N-o să trecem cu vederea, dacă pe asta te bazezi.
Asta nu se uită, iubire.
"Suge-mi-o că-i grasă?"
Cine ţi-a spus ţie, că ai una grasă, Lachance?
Cea mai mare, chiar din ţinuturile învecinate.
O să-l luăm?
Nu.
Dar am făcut atâta drum.
Trebuia să fim eroi.
Nu aşa, Teddy.
Chris, ajută-mă.
Ray Brower a fost găsit
dar nici gaşca noastră şi nici a lor nu a luat credit pentru asta.
Am decis ca un telefon anonim era cea mai bună soluţie.
Ne-am întors acasă.
Şi deşi multe gânduri se învolburau prin minţile noastre
abia dacă am scos câte un cuvânt.
Am mers întins toată noaptea şi am ajuns la Castle Rock
puţin după 5:00 duminică dimineaţă, ziua dinainte de Ziua Muncii.
Lipsisem doar două zile, dar cumva oraşul părea schimbat
mai mic.
Ne vedem la şcoală.
Ne vedem la gimnaziu.
Bănuţ.
E bine să ajung acasă, înainte ca maică-mea
să mă pună pe lista celor mai căutate zece persoane.
Chris, fără resentimente, bine?
Bineînţeles, omule.
Cu trecerea timpului i-am văzut tot mai puţin pe Teddy şi Vern
până când au devenit doar două feţe pe care le vezi pe culoare.
Se mai întâmplă.
Prietenii vin şi dispar din viaţa ta ca ospătarii într-un restaurant.
Am auzit că Vern s-a însurat încă din liceu, a făcut patru copii
şi acum este operator de elevator la şantierul de scânduri Arsenault.
Teddy a încercat de câteva ori să se înroleze
dar problemele cu ochii şi cu urechea l-au împiedicat.
Ultima dată auzisem că stătuse un timp în închisoare
şi acum avea slujbe de ocazie prin Castle Rock.
Nu o să scap niciodată de oraşul ăsta, nu-i aşa, Gordie?
Poţi să faci tot vrei, omule.
Mda. Desigur.
Bate palma.
Te mai văd eu, pe-aici.
Nu dacă te văd eu primul.
Chris a scăpat.
S-a înscris la cursurile pentru colegiu împreună cu mine.
Şi, deşi a fost dificil, a răzbătut aşa cum a făcut-o întotdeauna.
A făcut colegiul şi a devenit în cele din urmă avocat.
Săptămâna trecută a intrat într-un restaurant fast-food.
Chiar în faţa lui, doi bărbaţi s-au luat la ceartă.
Unul dintre ei a scos un cuţit.
Chris, care întotdeauna dorea să facă pace, a încercat să-i despartă.
A fost înjunghiat în gât.
A murit aproape pe loc.
Tată, putem merge acum?
- Sunteţi gata? - Suntem gata de o oră.
Vin imediat.
A spus asta şi acum jumătate de oră.
Taică-miu e ciudat. Devine aşa când scrie.
Traducere realizată de ~tilda~
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa %url% Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari