Citisem despre o maimuţică pe care guvernul rus a trimis-o în spaţiu.
Ştiau că maimuţica va muri după câteva săptămâni
din cauza căldurii de la soare.
Au zis că voiajul său este inestimabil pentru viitorul programului spaţial.
Sunt curioasă cum au ales maimuţica?
Tocmai pe aceea.
Şi dacă era atât de deosebită,
de ce au pus-o în circumstanţele morţii?
Dacă maimuţica ar fi ştiut pentru ce a fost aleasă,
s-ar fi comportat altfel?
Oare a plâns când a aflat ce i s-a pregătit?
Sunteţi gata?
Câteodată copiii mai cunoscuţi pot fi nemiloşi cu adevărat.
Te pot umili atât de tare, încât ajungi chiar tu să te desconsideri.
Au încercat asta şi cu mine în Tabăra "La pinul înalt".
Îi mulţumesc lui Dumnezeu
că mi-a scos în cale pe cineva care mi-a schimbat viaţa.
Băieţi, haideţi! Haideţi odată!
Du-te şi caută nişte vreascuri. Vreau să ai grijă de foc, să nu se stingă.
- Bine, mă duc să caut lemne. - Bun.
Acum e momentul.
Lasă-mă!
Băieţi, haideţi ajutaţi-mă!
Bryce, dă-mi drumul, haide măi!
- Nu ştiu ce să zic, Bryce. - Chiar trebuie să fac totul singur?
Daţi-mi drumul!
Opriţi-vă! Lăsaţi-mă în pace!
Daţi-mi drumul, băi!
Bryce, nu!
Opreşte-te! Nu!
- Ia uite, îi e frig. - Haide, măi. Tot nu pricepi?
Nu cred c-a înţeles.
Haide, să mergem.
- Crezi c-o să păţească ceva? - Cui îi pasă?
Pleacă de-aici!
- Stai... băieţii m-au lăsat... - Ţi-am zis să pleci!
Nu pot. M-au lăsat aici fără nimic pe mine.
Te rog lasă-mă să intru.
Mă omoară ţânţarii şi tremur de frig.
Şi ţie ţi-au făcut-o?
S-au debarasat şi de tine?
Da.
Ţi-au lăsat ceva?
Doar un rucsac cu nişte prostii în el.
Fără haine sau pături?
Mor de frig.
Nu-i decât o pătură.
M-am învelit cu ea.
Înseamnă că noi suntem ciuca miştourilor de anul ăsta.
Sunt sigur că vor reveni dimineaţă să râdă de noi.
Îi urâsc. Îi urăsc cu adevărat.
Avem o lumânare şi nişte chibrituri.
- Am s-o aprind. - Să nu cumva să te uiţi la mine.
Vorbesc serios.
Îmi spuseseră că mergem să facem un grătar.
Ce fraier sunt...
Pe tine cum te-au păcălit?
Mi-au zis că o să i-o facem Juliei Christiansen.
Urma să ne bălăcim în pielea goală, apoi să fugim de ea.
Să fugiţi de Julia Christiansen?
Dar ea nu cumva are gaşcă?
Crezusem că le sunt simpatică.
Şi dacă n-am mai fi aici când se vor întoarce după noi?
Ce zici dacă am înota până pe malul celălalt?
Ne putem furişa înapoi în tabără, apoi am face rost de nişte haine
apoi am apărea la masă dimineaţă, ca şi cum nimic nu s-a întâmplat?
Nu vreau să le mai văd niciodată!
Nu vreau să mai vorbesc despre asta, aşa că mai taci, bine?
Mă duc să aduc nişte lemne să fac focul.
Trebuie să stăm la căldură.
S-au întors!
- Ce? - Au venit înapoi!
Nu... De ce?!
Probabil vor să ne facă poze,
apoi să ne pună să mâncăm nisip sau alte chestii.
Poze?...
Ne putem furişa pe lângă lac. Când vor veni încoace, le furăm bărcile.
Vrei să vii cu mine?
Nu ştiu...
- Eu mă duc. - Aşteaptă!
Vin şi eu.
N-ar trebui să stingem lumânarea?
Nu. Dacă vor vedea lumină, vor crede că suntem înăuntru.
Au mai rămas câţiva copii la bărci. Ce ne facem?
Înotăm. Haide...
Dar nu ştiu să înot.
Şi acum îmi spui?
Nu trebuie decât să te ţii bine. Poţi să faci asta?
Da... Pot să o fac.
Bine, mergi pitită...
Asta ne va ţine.
Hai, ieşi de-acolo.
Ţi-am zis că nu ştiu să înot.
Nu va fi nevoie. O să împing eu craca. Hai, vino!
Haide!
Ce rece e! O să mă duc la fund!
Ba n-ai să te duci. Ţine-te bine.
- Nu sunt aici. - N-ar încerca să plece înot, nu?
Fata nu ştie să înoate, îi e frică de apă. Dar băiatul?
El ştie, dar e de înotat 1.5 km.
Nu înţeleg cum cineva poate gândi că e o farsă hazlie.
Biata fetiţă mi-a zis că vrea acasă, iar eu am convins-o să rămână,
că până la urmă o să-şi facă prieteni.
Lasă că-i va trece. Aşa-s copiii, e un obicei.
Ei bine, obiceiurile astea-s de cacao.
Mă simt rău.
E o cabană mai sus, pe deal.
Poţi să mergi?
Cred că da.
Hai, vino!
Unde suntem?
În cabană.
Am intrat cu forţa.
- Cât de departe e tabăra? - Nu sunt sigur.
Curentul apei ne-a deviat puţin de la traseu.
Tu m-ai acoperit cu pătura?
Jos, pe mal? Ai pus pătura?
Dacă povesteşti cuiva, am să te omor!
Ţi-am găsit altceva de îmbrăcat.
Poftim.
Mănâncă nişte biscuiţi. O să te simţi mai bine.
Nu curge apă la chiuvetă. Mă duc să iau nişte apă din lac.
Cred că ar trebui să mergem în altă parte.
Să mergem unde?
Nu ştiu. Undeva.
Undeva?
Trebuie să găsim un telefon. Vreau să o sun pe mama.
Bine, vom căuta un telefon.
Şi tu ar trebui să-ţi suni părinţii.
Sunt plecaţi undeva prin Grecia.
Ce fac în Grecia?
Sunt arheologi. Au plecat cu serviciul.
Şi nu te-au luat şi pe tine cu ei?
Nu.
M-au lăsat aici ca să-mi fac prieteni de vârsta mea.
Da... Şi mama mi-a zis acelaşi lucru.
Poate dacă o conving pe mama să vină să mă ia, poate...
ar putea să te ia şi pe tine, să te lase la vreo rudă.
Nu ar deranja-o?
Îi duce acasă pe toţi prietenii mei, după ore.
Am mulţi prieteni.
Ar trebui să plătim pentru toate lucrurile astea.
Mă refer la cămaşă, pantaloni, mâncarea şi camera foto.
Voi face o listă, apoi ne vom întoarce să explicăm de ce le-am luat.
Trebuie să găsesc un telefon.
Cred că ar trebui să mergem la ocazie până în oraş.
Nu! N-am voie să merg cu ocazia. E periculos.
- Mda, nici să înoţi n-ai vrut. - Da... şi uite unde am ajuns.
- Ce faci? - Stai acolo.
Prima noastră casă.
Dumnezeule...
Dar, ce crezi că faci?
Haide...
- Ce vrei să faci? - Continuă să mergi.
Ce-ai făcut?! Ăsta e furt. Ar trebui să-i pui înapoi.
Pune-i tu înapoi. Avem nevoie de ei.
Bine. Le vom da banii înapoi.
O să ţin minte numărul.
Câţi bani avem?
Un dolar şi 80 de cenţi.
Le vom da banii înapoi?
Până la ultimul cent.
Uite un telefon!
E injust ca Urbach să vă scoată vinovaţi pentru neglijenţa sa.
Aşadar, uitaţi ce vă sfătuiesc...
Să-i deschideţi şi dvs un proces care să-i demaşte vulnerabilitatea
de a-şi exercita obligaţiile faţă de acţionari...
Îmi cer scuze, dar trebuie să răspund. Puteţi aştepta un minut?
- Marcy... - Scuzaţi-mă.
- Fără întreruperi, parcă... - Fiica dvs e la telefon.
- A zis că e o urgenţă. - Ce fel de urgenţă?
N-a spus.
Ţi-o dau pe mama imediat.
- Da.. - O secundă.
- Mamă! - Bună, scumpa mea. Ai păţit ceva?
Mama, vreau să mă întorc acasă.
Spune-mi ce ţi s-a întâmplat, scumpo. Ai probleme cu ceilalţi copii?
Sunt cu toţii nişte prefăcuţi.
Nu cred că ăsta e un motiv ca să te întorci acasă, nu?
Vreau să mă întorc acasă acum, mamă.
Nu ai cu cine vorbi despre asta? Cu ghidul taberei?
- Spusesei că e o drăguţă. - E de treabă.
Bine. Trei săptămâni. Va trebui să mai rezişti trei săptămâni,
apoi vom pleca singure în excursia aceea. Parcă aşa ne înţelesesem, nu?
Nu-i aşa?
Vreau să mă întorc acasă, mamă... Te rog...
Iubito, nu mai plânge. Nu mai eşti un bebeluş.
Hai să le lăsăm pe fete să-şi rezolve problema. Mă duc afară.
Nu ştii cum e, mamă. Sunt într-o situaţie foarte grea.
Urmează weekendul cu părinţii, nu? Vor fi şi artificii?
E sâmbătă. Dar ai spus că nu poţi ajunge.
M-am răzgândit, voi veni.
Bun. Două zile.
Vreau să-mi arăţi că te poţi descurca, scumpa mea.
Vremurile dure nu rezistă, oamenii duri, da. Îţi aminteşti?
- Ştiu. - Fii dură.
Sunt dură...
Sâmbătă... Ne vom vedea sâmbătă.
Te iubesc, scumpa mea. Pa pa.
- Alo, da? - Vă caută dl Russel.
- Dl Russel? Cine e? - Directorul taberei "Pinul Înalt".
Directorul taberei...
Bine, fă-mi legătura şi trimite-l înapoi pe dl Peck, te rog.
Da, doamnă.
Alo...
Nu poate să vină.
- Abia sâmbătă poate. - Sâmbătă?
Trebuie să mă întorc în tabără.
I-ai povestit ce ţi-au făcut?
Noi două nu comunicăm chiar bine.
Mama vrea să fiu rezistentă.
Eu încerc...
Chiar încerc...
Câţi bani ne-au mai rămas?
Am vorbit cu taxă inversă, aşa că am luat moneda înapoi.
Vrei să luăm un hotdog?
Vrei să împărţim un hotdog şi o cola?
Eu vreau nişte chipsuri.
Ai naibii copchii dezmăţaţi. Da, ce e?
Scuzaţi-mă.
Scuzaţi-mă!
Da?
Un hotdog şi nişte chipsuri, vă rog.
Da.
Vrei să facem rost de alte haine?
Cum asta?
Nu-i decât un singur angajat la barul de acolo.
El vinde mâncarea şi tot el pune hainele oamenilor la garderobă.
Dacă-l ţii ocupat puţin,
mă pot furişa prin spate să iau câteva coşuri cu haine.
Şi dacă suntem prinşi?
Dacă nu alergăm mai repede ca el, atunci merităm să fim prinşi.
Câţi bani ne-au mai rămas?
16 cenţi.
16 cenţi? Doar atât?
Speram să ne ajungă ca să mai cumpărăm ceva.
Caramba! Valea!
Să nu vă întoarceţi fără bani. Hai, faceţi paşi.
Ia stai puţin...
Uite aşa.
Aşa... ce?
Distrage-i atenţia să nu mă vadă când intru.
Spune-i că ai găsit o piatră în cârnat.
Dar asta e...
Scuzaţi-mă...
Domnule...
Mâncam din hotdogul ăsta, când am luat o gură şi...
am găsit o piatră în cârnat.
Da, bine. Hai şterge-o puştoaico.
- Mă gândeam că poate... - Să-ţi dau banii înapoi?
Nu... Nu chiar. Voiam alt hot dog.
Vrei să-ţi dau pe ochi frumoşi un alt hot dog?
- Da! Vreau alt hot dog! - Ei bine, ia-ţi gândul!
Vreau alt hot dog!
De ce întotdeauna gândacul e la ultima muşcătură?
N-am găsit un gândac. Era o piatră!
- Dă-mi alt hot dog sau... - Îmi daţi şi mie un hot dog?
- Chemi poliţia... - Vleau un hot dog!
Amice, dă-i odată copilului un hot dog...
Ascultă prietene. Dac-ai şti cât de lacomi sunt copiii ăştia.
Ne e foame, da? Hai, dă-i bătăi!
Să-i dau bătăi...?!
A fost cât pe ce.
Nici chiar aşa. Uite-ţi lucrurile.
Au miros plăcut.
Aşadar, chiar arăt ca unul din ei?
Din păcate, da.
Haide.
Ţi-ai pus şi chiloţeii?
Dar tu?
Ai mei încă erau calzi. N-am suportat să-i pun pe mine.
Ai fetei erau curaţi. Doar tu ai zis că au miros plăcut.
De ce zâmbeşti?
Zăpăcito! Trage-ţi pantalonii.
Şi dacă le-am lipi încălţămintea de podea?
Mai de mult mi-au ascuns şireturile sub podea.
Şi asta e bună...
Sau, am putea să le luăm lenjeria şi s-o atârnăm de catargul de la steag.
De ce băieţilor le plac glumele cu chiloţei şi răhăţei?
- Pentru că-s hazlii. - Ba nu-s hazlii deloc.
Haideţi, haideţi!
Hai, mişcaţi-vă!
Hei, tu!
Încetează!
Automatul ăsta mi-a înghiţit moneda!
Îţi dau eu alta, dar nu mai lovi aparatul.
Vreau la toaletă. Abia mă mai ţin.
- Bună ziua. - Vă ajut cu ceva?
- Ce ne facem? - Nu vreau să mă întorc.
Bine, atunci trebuie să dispărem de aici.
Haideţi copii. Urcaţi în autobuz, nu mai alergaţi atât.
Haideţi!
Hai şi noi!
Haideţi toată lumea! Hai, grăbiţi-vă!
Uşurel.
I-au văzut chiar aici? Poate au luat-o prin capătul celălalt.
Îi căutăm pe copiii aceştia. I-aţi văzut cumva?
- Ce căutaţi pe locurile noastre? - Da, ia valea de pe ele!
- Sculaţi-vă! - Hai! Scularea!
Stai mă. Aşează-te.
Alea-s locurile noastre, vezi-ţi de treabă.
Lăsaţi-i în pace. Mă descurc eu cu domnişoarele..
De ce vă agitaţi atât?
Tre' să vă luaţi de alţii, ăştia doi nu se mişcă de aici.
Găsiţi-vă locuri odată ca să putem pleca.
- Haideţi, scularea! - Mulţumim, mulţumim.
41, 42.. 42?
- Haide, Chuck. - Stai puţin. Sunt prea mulţi.
Nu cumva vreunul din voi trebuie să se urce în celălalt autobuz?
Nu e o întrebare grea. E cineva din celălalt autobuz?
Noi... Noi suntem, omule. Noi ar trebui să fim dincolo.
Haideţi fugiţi acolo şi nu vă mai zbenguiţi.
Voi doi ne ţineţi în drum.
Dar nu înţeleg ce s-a întâmplat.
Acum câteva ore am vorbit cu ea. Unde ar putea fi?
Ar trebui să ne gândim la posibilitatea că a fugit.
A fugit?
Dle Russel, are 12 ani. Fetiţa e responsabilitatea dvs.
Vă daţi seama de asta, nu?
Nimeni nu-i mai conştient de asta decât mine, da?
Sunt la fel de îngrijorat ca şi dvs de siguranţa fiicei dvs.
Va spus cumva că se va întoarce direct în tabără?
Nu, n-am scos atâtea cuvinte de la ea.
I-am spus că voi veni să o văd sâmbătă, când e weekendul cu părinţii.
Înţeleg.
Insinuaţi cumva că nu se va întoarce până sâmbătă?
- Că e cumva vina mea? - Nu.
Nu e momentul să aruncăm vina sau de să disperăm.
Ei bine, eu sunt panicată.
Am trimis-o aici ca să se distreze şi să-şi facă prieteni.
Noi le asigurăm activităţi
care le prelucrează abilităţile de socializare.
Dar fundamentul pentru un caracter puternic, se construieşte acasă.
Nu se poate face în tabără, în şase săptămâni.
Bun. Îmi puteţi spune ce s-a întâmplat de fapt?
Unii copii se adaptează mai greu în tabără,
aşa că cei din tabără au decis în mod eronat
că ar putea să vă îmbunătăţească fiica,
punând-o într-o situaţie menită să o facă să realizeze...
că suntem cu toţii oameni.
Să-mi "îmbunătăţească" fiica?
Despre ce naiba vorbiţi?
Au lăsat-o singură pe o insuliţă aflată la 1.5 km de tabără.
Abandonată? Au abandonat-o acolo?
Ştiu cum sună, dar n-a fost nimic rău intenţionat.
Noi suntem obişnuite cu poantele proaste ale lui Carrot Top.
Dar astea... Astea sunt glume sadice.
Dnă Golden, când am devenit director acum trei ani,
am pus capăt prostiilor ăstora.
Dar tradiţiile dispar greu.
Unii dintre elevi sunt a treia oară aici, dacă vă vine să credeţi.
Eu am fost "cornută".
Poftim?
Când eram şi eu în tabără...
i se spunea "Insula caprelor". Şi pe mine m-au abandonat acolo...
Şi...
M-au "încornorat" şi pe mine.
Mi-a fost teamă la început, dar până la urmă s-a rezolvat.
Vedeţi?
- Trebuie să o găsim, aţi priceput? - Desigur.
Trebuie să o găsim imediat!
Biroul şerifului, Poliţia Locală şi Protecţia Copilului
sunt implicaţi într-un efort coordonat pentru a asigura siguranţa fiicei dvs.
Înţeleg cum vă simţiţi.
Ba nu...
Nu înţelegeţi.
Voiam să mă duc în tabăra spaţială.
Şi de ce nu te-ai dus?
Nu m-a lăsat mama să plec singură până la Houston.
Mi-a zis că e prea departe.
Că o să mă ducă să vizitez NASA altă dată.
- Vrei să fii astronaut? - Cred că da.
Vreau să ajung atât de sus, încât aerul să fie la degetul meu mic.
Sună a o aiureală, nu?
Nu, nu-i deloc aiurea.
Băieţi, voi treceţi la dreapta, mergeţi după Vince, da?
Fetele, la stânga mea, mergeţi după dra Higgins.
- Nu ne putem despărţi. - Hai să ieşim din gaşcă.
Poftiţi. Mai am câteva aici.
Orice-ai face, mereu să pari că ştii ce faci.
Fiţi siguri că v-aţi luat toate lucrurile personale.
Pe aici!
Hei frăţie, da' ce crezi că faci? Crezi că poţi face paşi aşa...?
- Dă-mi drumul! - Dar unde vrei s-o ştergi?
Fugi în sălbăticie?
Gata, omule! Calmează-te.
Cred că va trebui să-i spunem dlui Carlson.
Te rog nu face asta.
Aveţi drum undeva?
Ne întoarcem în tabăra noastră.
Tabăra voastră? Unde e asta?
E aproape de aici.
O să se întunece curând şi va fi înfricoşător.
Sunt lupi şi urşi prin preajmă. Nu vă putem lăsa să plecaţi.
Fata e speriată.
Nu ne temem de nimic.
De ce nu-i luăm cu noi în seara asta? Nimeni nu ştie cine sunt.
Nici măcar Carlson. Şi au şi tricourile taberei.
Staţi peste noapte. Susie Burns stă în cameră cu mine.
Va face puţină vâlvă despre asta.
- Trebuie să rămânem împreună. - Nu puteţi sta la un loc!
Asta e o tabără separată. Băieţii cu băieţii şi fetele cu fetele.
Ar trebui să ne întoarcem. Haideţi.
Cine-s ăştia?
Nu-i cunoşti?
Nu i-am mai văzut până acum.
Sunt din gaşca noastră. Ea e Bonnie şi fratele ei, Clyde.
Trebuie să-i fi văzut.
Hai mergi mai departe.
Tiwanda, care-i treaba cu noua prietenă?
Va sta la noi peste noapte.
- Dar nu sunt destule paturi. - Este invitata mea.
Ea este Susie Burns.
Suntem nouă şi numai opt paturi. Unde va dormi?
- Va dormi cu mine. - Vom avea probleme din cauza ei.
N-o să ai nicio problemă, Susie. Pen' că nu ştii nimic de ea că stă cu noi.
Nu-i aşa?
E în regulă Susie, e doar pentru seara asta.
Şi poţi să-ţi alegi prima ce pat vrei.
Bine.
Părul ţi-e un dezastru. Vrei să-ţi împrumut pieptenele?
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă.
- Eşti bine? - Da.
Chiar dacă vom sta noaptea asta aici, trebuie să plecăm dimineaţă.
Se întunecă şi nu ştim pe unde suntem.
Dimineaţă am şters-o de aici.
De acord.
Aşezaţi-vă, copilaşi! Haideţi, luaţi un loc.
Avem câteva lucruri de lămurit, apoi puteţi începe distracţia.
Nu, n-am dat-o cu împrumut ca să pot lucra în linişte.
Poftim? Dar parcă ne-am înţeles că tabăra va fi un lucru bun pentru ea.
Ba uite că fac un caz din asta. Şi ce dacă?
Şi de-aia după tabără o duc în excursie la Houston,
ca să viziteze NASA.
David, eşti tatăl ei şi nici măcar nu ştii că-i plac rachetele şi cosmosul.
Da, îi plac celelalte planete mai mult decât asta pe care stă, David.
Şi ştii ce? Încep să înţeleg de ce.
Nu, n-am idee de ce nu te-a sunat pe tine şi pe noua ta soţie în Hawaii.
Trebuie să închid, da? Te sun când o voi găsi. Pa!
Haide, Clyde! Noi doi, să dansăm!
Dar nu ştiu să dansez prea bine.
Hai lasă...
Hei, Bonnie. Noi doi...? Ce spui?
Lasă-mă să fiu totul pentru tine. Hai să dansăm.
- Nu ştiu... Eu.. - Haide că nu muşc.
Vino-ncoace.
- Uşurel, iubire. - Pleacă..
- E doar un sărut. - Nu vreau!
Măi, măi, dacă nu e Clyde...
Tocmai ce-i spuneam lui Bonnie
că are nevoie de un bărbat adevărat să aibă grijă de ea.
Dar are deja un bărbat adevărat.
Ba nu. Aici nu-i decât unul singur.
Dar nu-l pot vedea, pentru că n-am oglindă.
Bonnie, dă-i papucii fraierului. Nu-i place să aibă grijă de tine.
Gura, băi!
Uite ce e, Clyde. Dai cam prea mult din fălci,
aşa că le voi închide permanent.
Aşa că n-am ce să discut cu tine, o să vorbesc cu domniţa de aici.
Eşti un derbedeu, Clyde.
Un derbedeu jegos.
Nu!
Haideţi, împrăştierea! Ce s-a întâmplat?
Butch a căzut, domnule.
Hai lasă-mă cu prostiile. Ce s-a întâmplat Butch?
Am căzut.
Îmi tremură un genunchi, Şi cum ne zbenguiam pe aici...
- Gata petrecerea. - Ce?!
Haideţi, cu toţii. Înapoi în dormitoare.
Eşti bine?
Te poţi ridica?
Clyde ăla, e super şmecher.
I-ai văzut ochii? Te sorbea din priviri.
Era ca Richard Gere în filmul ăla, când şi-a luat femeia în braţe, uite-aşa.
- Dar eu nu-s femeia lui. - Ei nu...
Nu suntem decât amici. Serios.
Atunci, dacă sunteţi numai amici, fă-i vânt la mine.
Verificarea de seară, domnişoarelor. Stingerea!
Ce-ai păţit la mână?
Tatăl meu era alcoolic.
Când făceam prea mult zgomot sau dacă greşeam, mă ardea.
Cu ce te ardea?
Cu ţigara.
Nu înţeleg de ce oamenii fac din astea.
Ce să facă?
Să rănească alţi oameni.
Adică la final, după ce răneşti un om, te simţi şi mai aiurea.
Asta-i problema.
Ce vrei să spui?
Unora le place asta.
Au o nebunie ciudată după putere.
Aşa e şi tatăl tău?
Da, cred...
Nu-ţi doreşti câteodată să nu fi avut tată?
Câteodată îmi doresc.
Alteori îmi doresc să fi avut un frate mai mare
care să mă ajute la nevoie.
Protectorul...
Da... Un frate mai mare ar fi mişto.
Vreau să-mi promiţi că imediat ce ajungi în oraş mâine
o să-ţi suni mama.
O suni şi-i spui să vină urgent să te ia.
Nu contează ce-i spui, doar convinge-o să vină.
Nu poţi sta ascunsă atât.
Bine.
Tiwanda...
Pot să te întreb ceva?
Sigur.
De ce te porţi atât de frumos cu mine?
De ce nu m-aş purta?
Nu ştiu...
Doar "de-aia"...
Scuză-mă.
Mulţumesc pentru aseară.
Trebuie s-o întindem de-aici.
Am promis Tiwandei că o s-o sun pe mama când ajungem în oraş,
ca să vină să mă ia.
Şi ai de gând să o suni?
Poate o să te lase şi pe tine să vii.
Nu cred că mama ta m-ar lăsa să vin cu tine.
Ba o să te lase. Sunt convinsă de asta.
Trebuie doar să-i întrebi pe părinţii tăi.
Cred că aş putea...
Am putea merge la cinema sau în oraş.
Muzeul Ştiinţei şi Tehnicii e doar la câţiva kilometri de casă.
Au multe exponate mişto de văzut.
Au o inimă imensă în care poţi intra.
Au şi nişte omuleţi, tăiaţi în felii mici.
Intri prin nişte uşi de sticlă şi când mişti uşile vezi tot.
Toate măruntaiele.
Sunt oameni adevăraţi? Adică real de adevăraţi?
Da. Au un bărbat şi o femeie. Amândoi sunt felii.
De unde au luat corpurile?
Cui i-ar plăcea să fie făcut feliuţe în halul ăsta?
Nu ştiu.
Nu prea m-am gândit la asta până acum.
Sunt convins că n-aveau familie.
- Poate erau prizonieri de război. - Poate.
Ce zici de o poză?
Bine, nu mişcaţi.
Aşteptaţi un moment.
N-o să ţină.
Nu dormim în pădure la noapte, decât dacă n-avem încotro.
Ia stai... Ai văzut asta?
Nu s-a oprit la recepţie.
E unul din motelurile la care plăteşti înainte.
Laşi cheia în cameră când pleci.
Dar întotdeauna încuie uşa când pleacă.
Da, lasă că-i aşteptăm pe următorii.
- Mă duc să încerc. - Stai!
Eu ar trebui să mă duc. Am figură mai nevinovată.
Haide, să plecăm odată...
Poţi să aduci celelalte lucruri? Valizele şi restul?
- Dl Jones? - E Hendricks.
Îmi cer scuze, am greşit familia.
Plecaţi? Sper că v-a plăcut la noi.
Da, a fost minunat. Mulţumim tare mult.
Vezi să nu uiţi căruciorul.
O să întârziem!
Linişteşte-te. Mă întorc imediat. Vreau să verific ceva.
Voiam să mă asigur că n-am uitat nimic.
Sigur.
Vă doresc o zi frumoasă!
Şi ţie.
Ce mai e? Da?
Scuzaţi-mă dle Hendricks, dar nu cumva aţi uitat să lăsaţi cheia?
Clifford!
Îmi cer scuze.
Mulţumesc, dle Hendricks. O zi frumoasă.
În regulă, mulţumesc.
Repede, s-ar putea să apară menajera. Pune un semn pe uşă.
Trebuie să mă gândesc puţin la asta.
Nu te uita la mine. Holbează-te în altă parte.
Recepţia.
Bună ziua. Sunt dna Hendricks din camera 108.
Am vrea să mai rămânem încă o noapte. Se poate?
Da.
Ni s-a stricat maşina.
Trebuie să o lăsăm la service peste noapte.
- Aceeaşi cameră? - Da.
- Plătiţi tot cu cartea de credit? - Da, e mai bine aşa.
La revedere, mulţumim tare mult.
Este!
Dumnezeule, am reuşit. Mi-a ieşit faza!
Dar ce faci?
- Îţi dau bătăiţă. - Opreşte-te. Ce-a zis?
"Nicio problemă, dnă Hendricks. Să treceţi pe la recepţie mâine."
- Serios? Asta a spus? - Da. Sunt genială, nu crezi?
- Cred că da. - Spune-o!
- Bine.
- Sunt genial. - Ce glumeţ eşti!
- Opreşte-te. - Spune!
Bine, eşti genială.
Primul mesaj.
- Mama... - Grace...
Sunt bine. Nu ţi-am spus înainte, dar nu mai sunt în tabără.
Iartă-mă. Sunt cu un băiat. Tatăl lui e arheolog.
Nu mai vrem să ne întoarcem în tabără. Sau purtat foarte urât cu noi.
- I-ai zis? - Ce să-i zic?
I-ai zis de păţania de pe insulă?
Mami, ne-au luat toate hainele, ne-au lăsat în pielea goală.
Ne-au lăsat pe o insulă.
Apoi au vrut să ne spioneze. Îi urâm. Au fost răi cu noi.
Când vei veni mâine, ne întâlnim la intrarea principală,
lângă podul acoperit.
Băiatul trebuie să vină cu noi, da?
Mi-a zis că părinţii lui sunt în Grecia.
Te rog nu te supăra mami. Te rog nu te supăra.
Sunt tare, mami. Chiar sunt. Îţi jur.
Bine, ne vedem mâine. Pa pa.
Te-ai întrebat vreodată de ce te-au ales pe tine?
De ce m-au ales?
Da. Bryce şi cu ceilalţi.
Sunt o ţintă uşoară.
Am fost exclus.
Aşadar te-ai dus pe insulă ca i-o faceţi Juliei Christiansen?
Sunt mai retrasă social, pentru vârsta mea.
Acasă nu prea am mulţi prieteni.
Te-am minţit.
Nu-i nimic.
Ai fi ajutat-o pe Julia dacă ar fi ales-o pe ea?
Nu sunt sigură.
Ştii că Bryce a împărţit fetele pe categorii?
Super-extra vulpiţe, vulpiţe, căţei şi câini.
Eu unde m-am situat?
A zis că eşti câine.
Dar nici măcar nu s-a uitat bine la tine.
N-avea cum... n-ar fi spus dacă s-ar fi uitat bine la tine.
Mă simt nespălată. Mă duc să fac un duş.
Aveai dreptate.
E mult mai bine aici decât să dormi în pădure.
Da, este.
Îmi plac ochelarii tăi.
Îi urăsc.
Îmi amintesc când i-am purtat prima dată.
Puteam să citesc toate semnele de pe stradă.
În drum spre casă, le-am citit cu voce tare.
Copiii din autobuz au zis că-s nebună.
Şi eu am făcut exact la fel. Totul îmi era atât de clar.
- Ştii ceva? - Ce?
Ar fi trebuit să te întreb până acum, dar n-am făcut-o.
Ce?
Nu ştiu cum te cheamă.
- Îmi pare aşa rău. - Nu-i nimic.
E un nume mai aiurea.
Howie.
Eu sunt Grace Pe certificat scrie Shadow Golden.
Părinţii mei au fost hipioţi.
Tata încă e, dar...
nu-l mai văd prea des.
Aşa că folosesc al treilea nume, Grace.
Îmi place Grace.
Dar Shadow (umbră) sună mai periculos şi misterios.
Shadow Golden, Astronaut.
- Îmi pare bine să te cunosc. - Şi mie îmi pare bine, Howie.
Noapte bună.
16 kilometri!
Sper să fie numai la vale.
Ce zici, îi facem cu mâna să ne ia?
Credeam că n-ar trebui să facem asta.
Aia a fost atunci. Acum e altceva.
Sunt obosită, mi-e cald şi mi-e foame.
Salut. Vă las undeva?
- Urcaţi. - Nu, mulţumesc.
Ştiu că n-arăt cumsecade, probabil nici mirosul nu mă ajută,
dar n-aveţi de ce vă teme. Vedeţi?
Uite. Ajutor de şerif. N-aveţi de ce să vă faceţi griji.
Haideţi. Se vede de la o poştă că aveţi nevoie de ajutor.
Urcaţi.
Haideţi.
Bravo.
Uite-aşa.
Aşa.
O ţigară?
Mă cheamă Hoffstadder. Barry Hoffstadder.
Voi doi mergeţi la Ahlburg, nu?
- Da. - Cum te cheamă?
- Howie. - Howie?
Scuză-mi mirosul din maşină, Howie. E de la capre.
Am adus o cornută ieri pe bancheta din spate şi încă pute.
Nimic nu pute mai rău decât o cornută jegoasă, am dreptate?
- Ahlburg nu e în direcţia aia? - Ba da, e pe acolo.
Dar vreau să opresc puţin pe acasă, să iau nişte lucruri.
Doar nu te grăbeşti, nu Howie?
Voi sunteţi ăia care au fugit din tabără alaltăieri, nu?
Ce căutaţi tocmai aici?
Cum aţi ajuns în Barnsville?
Ne-a adus cineva, dar acum ne întorceam.
Cei de acolo ştiu că ne întoarcem, pentru că i-am sunat.
Sigur că ştiu.
Şi ce-aţi mai făcut?
Schimb de lichide?
- Nu e treaba ta - Ce-ai spus?
- Vrem să coborâm! - Ba e foarte mult treaba mea.
E foarte mult treaba mea.
- Opreşte maşina! - Calmează-te, şmecherule.
- Lasă-ne să ieşim! - O să vă arestez pe amândoi.
Voi sunteţi cei care au pătruns în motelul Starlight.
E o infracţiune gravă.
O să aveţi nevoie de tot ajutorul din lume.
Tu şi... "gustărica de Mititica" asta.
Mă duc să dau un telefon. Staţi cuminţi.
Ce-o să se întâmple cu noi. Ne vor da la casa de corecţie?
- Nu. Nici nu cred că tipul e... - Gura!
E un ciudat. Să încercăm să fugim?
Are armă...
Nici nu cred că e şerif adevărat. Ce crezi? Am putea reuşi?
Ştii să conduci?
Salut, da, Barry sunt.
N-o să crezi ce-am să-i transmit şefului.
Da, e cea mai tare...
Stai puţin. Aşteaptă.
Nu!
- Haide, hai! Vine încoace! - Nu ajung la pedale!
Condu!
- Nu pe acolo! - Uite-l că vine! Apasă acceleraţia!
- Ce am lovit? - Cred că l-am călcat pe picior.
Opriţi! E drum înfundat! Staţi!
Ce-a zis?
Cred că a zis ceva de "drum înfundat".
Drum înfundat?
Stop! Ia mâna de pe acceleraţie! Apasă frâna!
Opreşte, opreşte! Apasă frâna!
Încerc, încerc!
Trebuie să ieşim din maşină. Hai!
Aşteptaţi! Opriţi-vă!
- Haide! - Staţi! Opriţi-vă!
E greşit drumul! Opriţi-vă.
Staţi! Aşteptaţi!
- Trebuie să sărim. - Ce?
- Are cătare. O să ne împuşte. - Ba nu!
- Dar l-am călcat pe picior! - Ce ne facem?
Trebuie să sărim.
- Dar ţi-am zis că nu ştiu să înot. - Dacă vom trăi, te învăţ eu.
Doamne Dumnezeule!
Fraiere!
Dna Golden? Sara Gallagher, ofiţer de la Protecţia Copilului.
Ea e Margo Cutter, ghidul lui Grace.
Aşadar, unde e?
Mă tem că a intervenit o problemă.
Ce s-a întâmplat?
Fiica dvs şi băiatul au fost găsiţi dimineaţă lângă Barnsville
de unul din ajutoarele de şerif.
Atunci, unde sunt?
Păi... Nu ştim exact.
- I-au furat maşina. - Poftim?!
Apoi l-au călcat pe picior
şi au trântit maşina aproape de marginea prăpastiei.
- Au fost răniţi? - Nu, doamnă.
Atunci ce s-a întâmplat cu ea? Unde a plecat?
Când Ajutorul s-a apropiat de margine, copiii s-au impacientat
au sărit în apă, au înotat până la mal, iar apoi...
- Nu. Grace nu ştie să înoate. - Howie şi Grace au făcut asta?
Da.
Şeriful crede că Ajutorul s-a comportat neadecvat,
aşa că nu va depune reclamaţie împotriva copiilor.
Adjunctul nu era în uniformă
şi e posibil ca atitudinea sa să nu fi fost potrivită situaţiei în fapt.
Ce le-a făcut? Voiau să ne întâlnim. Ar fi trebuit acum să fie aici.
Dna Golden, ar trebui să vă întoarceţi la hotel
şi să aşteptaţi ca Grace să sune din nou.
Dacă apare aici, vă anunţ imediat.
Ascultaţi-mă. Totul va fi bine.
Mă duc să vorbesc cu dl Russel şi mă întorc imediat.
Regret ce i s-a întâmplat lui Grace. Chiar e un copil bun.
Nu-i ca zvăpăiaţii pe care-i avem aici.
Mulţumesc.
- Era acolo mama ta? - Nu.
Mama stă la un Ahlburg. Mi-a răspuns secretara.
La un hotel? Aici?
A ajuns de alaltăieri.
Dl Russell a sunat-o când am dispărut din tabără.
A venit direct aici.
Secretara ei mi-a zis că e tare îngrijorată pentru mine
şi că suntem căutaţi de poliţie.
Mama va fi atât de supărată pe mine. N-am crezut că dl Russel o va suna.
Unde mi-a fost capul?
Ce-am să-i spun? O să mă omoare!
N-am s-o las să facă asta.
Trebuie să o sun pe mama.
Secretara mi-a dat numărul ei.
Ar trebui să împrumutăm nişte bani de la apicultor.
Crezi că se va supăra?
Nu. Îi lăsăm un bileţel de datorie.
Îi voi spune că trebuie să rămânem împreună.
Dacă nu ne poate lua pe amândoi...
atunci putem fugi din nou, dacă e nevoie.
Pe bune...
Bine.
- Alo? - Mama?
- Grace. - Ne-am întâlnit cu un om...
- Zicea că e Ajutor de Şerif. - Nu te-a rănit, nu, iubita?
Nu, dar s-a purtat ciudat.
Mie poţi să-mi spui, Grace. Îmi poţi spune orice.
L-am călcat cu maşina, dar a fost un accident.
Chiar a fost un accident, mamă.
Nu-i nimic, scumpo. N-a păţit nimic.
Nu te va mai deranja, aşa că, să nu-ţi mai fie frică.
Nu-mi mai este frică.
Sunt curajoasă acum, cum ai spus. Chiar sunt curajoasă.
Grace, nu e vorba de curaj. Doar... Vreau să ştiu că eşti bine.
- Sunt bine. - În regulă. Unde eşti?
Mamă, trebuie să rămânem împreună.
Îl putem lua pe Howie cu noi acasă?
Voi face ce pot. Îl răpesc dacă e nevoie, doar spune-mi unde eşti.
Părinţii lui au spus că poate veni cu noi.
Grace, Howie... Părinţii lui Howie nu sunt aici.
- Ştiu, ştiu. Sunt în Grecia. - Nu. Nu, scumpo...
Face parte dintr-un program care aduce copii în tabăra de vară.
Ce vrei să spui?
Grace, a crescut într-un centru de plasament.
Nu sunt sigură dacă are părinţi.
De unde ştii asta?
Pentru că mi-au spus cei care încearcă să vă găsească.
Scumpo, unde eşti?
Nu ştiu...
...dar e frumos aici.
Sunt copaci, e şi un pârâiaş. E şi o cabină telefonică.
- Mai e un om care vinde miere. - Bine.
Trebuie să-l iei pe Howie cu noi.
Dacă nu introduceţi monede în 20 de secunde,
convorbirea va fi întreruptă.
- Mamă? - Nu-i nimic, scumpo. Am înţeles.
Grace, e vreun număr trecut pe telefon?
Nu se vede. E zgâriat tot.
Grace, fii atentă.
Dacă se întrerupe, vreau să suni la 911.
Mamă! Mama!
- Rămâi unde eşti, voi veni... - Mamă!
- Grace? - Mama!
Mulţumesc că aţi venit atât de repede.
Stupina Lockwood e aproape de podul de demarcaţie.
Nu-i departe.
Bine, să mergem.
Unde mergem?
Mama a zis să aşteptăm aici. Lângă stupină.
Mi-a promis că vei putea veni şi tu.
N-a vorbit serios.
Ce vrei să spui?
- Ba a vorbit. - N-ar putea! E împotriva legii
- Ce e împotrivă? - Noi.
E o nebunie!
A zis ceva de părinţii mei, când se întorc?
Nu mi-a zis. Mai bine ne-am întoarce.
Nu mai avem unde să ne ducem.
Nu mă mai întorc acolo. Nu pot să mă întorc.
Du-te tu. Nu ţi-am spus vreodată că trebuie să vii cu mine.
- Am crezut că vom sta împreună! - Nu, nu vom sta!
- Ce vrei să spui? - N-am nevoie de tine!
Nu te mai vreau. N-am avut nevoie de tine deloc,
aşa că pleacă! Pleacă!
Retrage-ţi cuvintele!
Mi le retrag! Le retrag...
N-am vrut să zic.
N-am vrut. Ştii că n-am vrut să spun.
Ştiu...
N-ar fi trebuit să spui astea.
Îmi pare rău că ţi-am spart ochelarii.
Nu-i nimic.
Poţi vedea bine?
Nu chiar. Totul e cam în ceaţă.
Dar nu-i nimic, mai am o pereche de rezervă în tabără.
Ştii...
Tot voiam să-ţi spun ceva.
Ce e?
Am avut ideea asta...
că noi doi am putea trăi în pădure. Ca indienii.
Am face rost de cele necesare... Nu ştiu...
... din construit cabane.
Şi nu ne va deranja nimeni vreodată.
M-am gândit mult la asta în ultimele zile.
Voiam doar să-ţi spun.
Mă gândeam că vei spune că e o nebunie.
Da, e o nebunie...
Dar e frumos să te gândeşti la asta, totuşi.
Trebuie să-ţi faci o plută, apoi s-o iei pe râu în jos.
Cred că ai putea să mă înveţi să înot.
- Ai putea, nu? - Cred că da.
Şi dacă vreunul din noi se îmbolnăveşte?
Nu ştiu, nu prea m-am gândit la asta.
Vei găsi tu o soluţie. Întotdeauna găseşti.
Mama ta va fi îngrijorată când nu te va găsi acolo.
O să-i treacă.
Mulţumesc.
Mulţumesc atât de mult.
- Bună ziua. - Scuzaţi-mă, dle Lockwood.
Aţi văzut o fetiţă cu un băieţel pe aici?
Cam cu jumătate de oră în urmă. Au folosit telefonul.
- I-am văzut. - Sunt întregi?
Da, amândoi erau în regulă.
Aţi venit să mă plătiţi?
- Cum adică să vă plătim? - Nu, eu pot să vă plătesc.
Eu sunt mama fetei.
Mama lui Shadow? Nu trebuie să-mi daţi bani, dnă Golden.
Aveau nevoie, le-am dat pe datorie,
aşa că mai bine păstrez bileţelul de datorie.
S-au dus pe drumul acela forestier.
Uite-o pe mama.
Grace?
Grace! Scumpo!
Grace!
Scumpo!
Grace!
Mamă! Mamă!
- Grace! - Mamă!
Gata, sunt aici. E în regulă. Ai păţit ceva?
Bătăuşii au încercat să ne facă să ne simţim slabi
şi într-un mod straniu, au reuşit exact opusul.
Mie nu mi-a mai fost teamă, iar Howie n-a mai fost singur.
Dumnezeu are o cale de a-ţi da ce ai nevoie
când ai mai multă nevoie.
Toamna, Howie a fost adoptat de o familie din Connecticut,
Am păstrat legătura
şi vara următoare mama ne-a dus la muzeu
să-i vedem pe oamenii feliaţi.
apoi ne-a dus la NASA, să vedem rachetele...
Mă tem că nu mai pot ajunge în tabără ca să plătim datoria.
În plic găseşti jumătate din bani.
Ai aflat cine sunt oamenii tăiaţi de la muzeu?
Mă gândesc la ei tot timpul.
Bryce a greşit. Ai fost o Super-Extra Vulpiţă.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania