"Familia e leagănul speranţei naţiunii noastre, locul unde aripile prind vise."
Citat real din George W. Bush
Brennan?
Mamă, mă uit la emisiunea aia cu doamna.
Plec şi mă întorc în jur de ora 23:00.
- Pa, mamă. - Pa, Brennan.
Să ridicăm uşor şoldurile, acum. Bravo! Menţineţi poziţia. Grozav.
Dale.
Dale, plec la conferinţă.
- Tată, îmi laşi bani de pizza? - Ai 20 de dolari pe măsuţa din hol.
Şi să nu vezi emisiuni cu plată suplimentară.
- Şi dacă vreau aripioare de pui? - N-ai nevoie de ele.
Dar nu îmi ajung banii!
Implantul cohlear RTI
este un dispozitiv auditiv de ultim răcnet,
datorită procesării sunetului pe baza unui sistem de recunoaştere a vocii.
Dar cea mai uimitoare inovaţie
o reprezintă procesorul extern,
care e amplasat direct pe ureche,
eliminând astfel nevoia de a vă mai afunda faţa între sânii aceia...
Mă scuzaţi. M-am pierdut. Nu mi s-a mai întâmplat până acum.
Sunt Robert şi joc tenis cu mingea de burete. Colecţionez monede.
Dumnezeule! Ador mâncarea coreeană.
Sunt Nancy Huff. Ştiu să gătesc pui tandoori,
fac anual donaţii la organizaţia radio NPR
şi ador filmele lui Rob Reiner.
Gimnastica Pilates mi-a schimbat viaţa.
Am o barcă şi la pensie vreau să călătoresc în toată lumea.
- Iubesc marea! - Conduc un Mercedes.
Am un fiu de 40 de ani, Dale, care încă locuieşte cu mine.
- Ce ai spus? - Ştiam eu că nu trebuia să spun asta.
Am şi eu un fiu de 39 de ani, Brennan,
care încă mai locuieşte cu mine.
Vreau să vă mulţumesc tuturor
pentru că ne sunteţi alături în această fantastică şi minunată zi.
Şi vreau să ridic acum paharul...
Dale şi cu mine vrem să vă spunem că vă primim cu braţele deschise.
- Ia-ţi o cameră, tată. - Dale!
După cum ştiţi, mezinul meu, Derek, nu a putut fi prezent aici
fiind plecat într-o importantă excursie la pescuit.
Celălalt fiu al meu, Brennan, urma să se mute la casa lui,
dar a fost disponibilizat de la magazinul de animale.
Aşa că va locui cu noi.
Nu am fost concediat, am fost pus pe liber!
Dar nu ai cum să faci diferenţa, oricum.
Nu am comandat somon! Am spus de 4 ori asta!
Nunta asta e de rahat.
Cineva e groaznic de tăcut pe bancheta din spate.
Nu o să îi spun "tată".
Brennan, ai 39 de ani.
Nu mă aştept să îi spui "tată".
Nu o să o fac niciodată, nici dacă izbucneşte un incendiu.
Ar fi bine ca Robert să nu îmi stea în cale,
pentru că o să-l dobor la pământ pe nenorocit.
Dumnezeule, Brennan.
Spun doar că ar trebui să te gândeşti la ce opţiuni ai.
Ştiu că, tehnic vorbind, eşti însurat,
dar asta nu înseamnă că ei trebuie să locuiască aici.
Dale, cred că amândoi avem nevoie de o schimbare.
Tată, suntem bărbaţi, da?
Asta se reduce la câteva aspecte de bază:
ne place să ne căcăm cu uşa deschisă. Vorbim despre găoaze.
Jucăm jocuri de noroc pe vapor. Ne gătim singuri fripturile.
Asta facem noi. Şi acum, totul s-a dus de râpă.
Sincer vorbind, nu am făcut niciodată aşa ceva.
Unde a studiat medicina?
A studiat la Northwestern şi la Johns Hopkins.
- E suficient de bine pentru tine? - Nu.
Brennan, astea sunt şcoli prestigioase.
Am fumat iarbă cu Johnny Hopkins.
Nu cunoşti pe nimeni cu numele de Johnny Hopkins.
E vorba de Johnny Hopkins şi de Sloan Kettering,
care ardeau zilnic iarbă din aia.
Tată, îţi propun un scenariu.
Să presupunem că Nancy mă vede ieşind din duş
şi îi trece prin cap să se dea la mine. Arăt bine, doar.
O cascadă abundentă de păr
se revarsă de pe piept până la ouşoare.
Îmi aruncă o privire şi îmi spune:
"Dumnezeule."
"Ştiu ce poate taurul, să vedem de ce e în stare viţelul."
- Şi mă apucă de crenvurşt! - Taci naibii din gură!
- Vino, Brennan. - Mă simt bine aici.
- Aţi ajuns! - Bună.
Îţi stă aşa de bine în haine de "mutat".
- Cum a mers? - A fost simplu.
Cei de la mutat mobilă s-au ocupat de tot.
Unde e Brennan?
E în maşină.
Nu a fost prea plăcut drumul.
Robert, ce e cu agitaţia asta?
- Bună, Don. - Ea e soţia ta, Nancy?
- Chiar aici, Don. - Te pot vizita după-amiază...
- ... şi să-ţi ating faţa? - Desigur.
Mulţumesc. Casă de piatră!
Pe curând, Don.
Să mergem, Cinnamon. Mergi în pas cu mine, Cinnamon.
La pas, Cinnamon!
Cinnamon!
Bună, Dale.
Bună, Nancy. Îmi prepari un sandviş cu brânză la cuptor?
- Desigur. - Ba nu.
Dale tocmai a mâncat. Te testează să vadă până unde îi merge.
- Înţeleg. - Mi-e foame.
Uită-te la ce ţii în mâna dreaptă.
- Nu mă deranjează deloc, să ştii. - Ştiu.
Nu-ţi face griji pentru el.
FRAŢI VITREGI
Bună.
Mă cheamă Brennan.
Mă cheamă Dale.
Dar va trebui să-mi spui "Balaurul".
Şi tu să-mi spui "Şoimul de noapte".
Brennan.
Te rog să nu faci asta.
Ai pus destul ketchup. Potoleşte-te, Dale.
- Îmi place! - Ajunge.
Dale, nu ştiu dacă...
Încearcă asta. Sosul e făcut de mine. Se cheamă "sos fantezist".
Special pentru mine.
Brennan îl preferă pe chifteluţele de pui.
E sosul meu fantezist.
După ce termină Brennan, te voi servi şi pe tine şi...
E un amestec de ketchup şi maioneză...
E delicios.
- Vreau şi eu sos fantezist. - Desigur.
- Încă nu am terminat. - Arată bine.
- Îmi dai nişte sos fantezist? - Desigur.
- Acum îmi pun eu. - Bine.
- Lasă-l şi pe el să guste. - Vrei să-l încerci, Dale?
Da, mi-ar plăcea să gust şi eu.
Îmi mai pun o lingură.
Cred că ţi-ai pus destul, Brennan.
- Poftim. - Mulţumesc.
E ketchup şi maioneză.
- Nu-mi place. Miroase ciudat. - Bine.
- Lasă că încerc eu. - Vrei?
- Desigur. Absolut. - Bine.
Nu te deranjează, Brennan, nu-i aşa?
- Brennan! - Nu mă simt bine...
Nu e nimic. Probabil că nu merge la peşte.
Tatăl meu e stăpânul aici, aşa că dacă vrea sos, ar trebui...
- E în regulă, Dale. - Să şi-l facă singur.
Ştii ceva?
Azi, pe când te plimbai, Dale mi-a spus că îi place foarte mult
să practice kung fu şi i-am spus că şi tu crezi la fel.
Am centura verde.
Să-ţi plângi de milă.
Nu am încredere în centuri.
N-ar trebui să existe ierarhie pentru putere.
O dată, am răpus la pământ o girafă cu mâinile goale.
Nu e adevărat, Dale. Nu exagera.
Şi cu ce te-ai mai ocupat în ultima vreme, Dale?
Păi...
Antrenez o echipă de baseball.
- O echipă de copii? - Nu, o ligă fantastică.
Fă o poză. O să dureze mai mult.
De ce nu încetezi să fii atât de agresiv, Dale?
Nu eu sunt cel care se holbează.
Brennan, tu cu ce te mai ocupi?
Ştiu că lucrai la magazinul de animale.
- Aşa e, dle Doback. - Spune-mi Robert.
- Bine, Robin. - Robert.
Robin.
Brennan e o persoană foarte talentată.
E un cântăreţ foarte dăruit.
- Sunt foarte, foarte bun. - Cât de bun?
Cei care m-au auzit cântând
au spus că sunt ciocârlia generaţiei mele.
Atât de bun sunt.
Singura problemă e că Brennan e foarte
pretenţios referitor la publicul în faţa căruia cântă, aşa că...
De exemplu, deşi sunt mama lui, nu l-am auzit cântând decât de două ori.
Ce coincidenţă! Şi eu ştiu să cânt.
De fapt, vă voi cânta chiar acum.
Dacă vrei să te dai la testiculele mele păroase...
- Hei! - De ce nu sari pe mine?
Petrecerea e în toi...
- Încetează! - De ce nu dai o limbă?
Încetează, Dale! Potoleşte-te!
Drăguţ!
Mi-a adus aminte de prima mea bere.
Ce amuzant! Ultima oară când am auzit asta
am râs atât de tare, că am căzut de pe dinozaur.
Potoleşte-te, te rog. Să o lăsăm mai moale.
Brennan, totul e în regulă.
Hei, nu te supăra.
- Grozav, Dale. - El a început.
Bine, dar... Ştii ceva? Băieţi...
Să discutăm despre cum dormim acum. Va fi diferit,
dar întrucât Dale refuză să renunţe la tobele din birou,
rezultă că Brennan şi Dale vor sta în aceeaşi cameră.
- E doar temporar. - Mamă, nu am vorbit despre asta.
Va fi o aventură incitantă.
Vrei să-i arăţi camera, Dale? Unde să îşi pună lucrurile...
- Drăguţ din partea ta. Mulţumesc. - Noapte bună, Nancy.
Uite... Îmi place să mănânc multe fructe proaspete
şi să îmi pui fulgi de ciocolată în clătite. Ai reţinut?
- Scrie undeva, să nu uiţi. - Arată-i camera.
Ea e mama acum, aşa că...
- Noapte bună. - Noapte bună, Brennan.
- Noapte bună, dle Doback. - Noapte bună, Brennan.
Iată câteva reguli de bază referitoare la casă.
Dacă preferi anumite mâncăruri,
îţi sugerez să îţi scrii numele pe ele, altfel le găseşti aruncate.
De mine.
Casa a fost construită în 1825 de generalul Custer.
Să îţi arăt camera asta.
Stai acolo.
- Vezi camera asta? - Da.
Uite cum stă treaba.
Ăsta e biroul meu şi laboratorul de percuţie.
Ai înţeles?
Şi asta e una din regulile casei:
să nu atingi niciodată vreodată
setul meu de tobe.
- Înţelegi? - Să nu intru acolo şi...
- Să nu atingi nimic! - Bine!
Am fost la volum 6 mai devreme.
Nu vrei să mă auzi zbierând la volum 10.
Adu-ţi catrafusele. Mergem în camera mea.
Iubito?
Am găsit un lanţ de insule spre care să navigăm după Noua Zeelandă.
E minunat.
Ştii, voiam să te întreb...
De ce nu s-a mutat Dale până acum?
Dale a profitat mereu de succesul meu.
A renunţat la colegiu, în primul an,
pentru că a vrut să se alăture afacerii familiei.
- Dar tu eşti doctor. - Crede-mă că i-am spus acelaşi lucru.
Dar replica lui e: "Contează pe cine cunoşti."
Nu ştiu de unde i se trage înfumurarea asta.
Poate din cauza morţii mamei lui. Dar Brennan?
Din câte mi-ai spus,
fratelui său mai mic, Derek, i-a mers destul de bine.
Evident că atunci când m-am despărţit de tatăl lui, nu i-a fost uşor.
La un moment dat, când Brennan avea 17 ani şi Derek 14,
Brennan s-a hotărât să participe la un spectacol artistic.
A cântat un cântec dintr-un vechi muzical cu piraţi.
Derek i-a pus pe colegii din echipa de fotbal să cânte la refren:
"Brennan e poponar."
Brennan e poponar, Brennan e poponar.
În final, publicul şi chiar şi cei mai răutăcioşi părinţi au început să cânte:
"Brennan e poponar."
Trebuie să recunosc că pentru scurt timp am cântat şi eu acelaşi lucru.
Din acea zi, Brennan a încetat să mai cânte.
Derek a câştigat concursul mimând interpretarea piesei "Ice Ice Baby".
- E un cântec grozav. - Aşa e.
- Eşti treaz? - Da.
Vreau să ştii că te urăsc. Şi tata la fel.
Foarte bine.
Şi ştii ceva?
Şi eu te urăsc.
Şi casa asta e super naşpa.
Singurul motiv pentru care locuieşti aici
e că eu şi tata am ajuns la concluzia că maică-ta e bună
şi că i-am putea-o trage amândoi.
Şi ne ocupăm pe parcurs de retardat.
- Cine e retardatul? - Tu.
- Să nu mai spui asta. - Ciocu' mic.
O să-l trezeşti pe tata şi o să mă pedepsească.
Ţine-ţi fleanca.
Tu şi maică-ta sunteţi nişte ţărănoi.
- În casa asta locuiesc doctori iluştri. - Tu nu eşti doctor.
Eşti un fraier gras, cu părul creţ.
- Serios? - Serios.
- Eu sunt un fraier cu părul creţ? - Da.
Te sfătuiesc să nu adormi.
De cum ai închis ochii, o să te trezeşti cu un pumn peste bot.
Sper că nu te mişti în somn
pentru că o să-ţi pun o cursă de şoareci între picioare.
O să iau o faţă de pernă, o să o umplu cu batoane de săpun
şi o să te bat de te caci pe tine.
Vreau să pleci naibii din casa mea.
S-o crezi tu, cercetaşule.
Acum e şi casa mea.
Cum te simţi pe Domniţa împodobită?
Aş vrea să ies la pensie chiar acum.
Nu mai e mult.
Doamne, ce rece e!
Mă aude cineva? Ajutor!
IUBESC DROGURILE
Să te ia naiba, Dale!
... sunteţi foarte atrăgători. Ştiţi asta?
Şi-a dat arama pe faţă. Mi-am spus: "Mamă, ce bună eşti."
Un fel de luptă între fete. O gură de rai, una de iad.
- Bună. - Bună.
- De ce eşti aşa de transpirat? - M-am uitat la serialul Cops.
Nu ai voie să stai cu picioarele pe canapea.
Auzi?
Ai pus laba pe tobele mele?
- Nu. - E ciudat
pentru că se pare că cineva s-a atins totuşi de ele.
Chiar e ciudat. Eu unul nu am pus mâna.
- Băi! Te-ai atins de tobele mele? - Încetează!
Ştiu că ai pus laba pe beţe, pentru că băţul pentru stânga are o aşchie sărită.
Ai înnebunit, omule?
Vorbeşti ca un nebun, nu îţi dai seama? Ar trebui să iei pastile.
Să te naiba, Brennan. Ştiu că ai pus mâna pe tobe.
Vreau să o recunoşti cu gura ta împuţită.
Dispari din faţa mea, sau te târăsc cu fundul de podea.
Jură pe viaţa maică-tii că nu te-ai atins de ele!
Nu jur pe nimic!
Asta pentru că ai pus mâna pe tobele mele.
Ştiu că serialul Cops începe de-abia la ora 16:00.
- Unde te duci? - Sus.
Mă duc şi o să-mi şterg testiculele de toba ta. Ai înţeles?
Să nu-ţi treacă prin cap. Te avertizez de pe acum:
dacă te atingi de tobe, îţi înfig un cuţit în ceafă!
Dacă intri în cameră, o să fac spume! M-ai auzit?
Sper să nu fi ratat vreo zonă.
John Bonham cântă pe bune piesa Moby Dick!
Jur pe Dumnezeu! Pe bune! Să nu te prind!
Te-am avertizat.
Exista o singură regulă în casă şi ai încălcat-o!
Nu m-am atins de tobele tale!
Sunt pre-diabetic!
Nenorocitul naibii! O să-mi frec ouăle de faţa maică-tii!
Vino înapoi!
Te omor! Nemernicule!
Tobele tale sunt o curvă!
Mi-am şters testiculele de ele!
Tobele mele sunt de genul masculin, aşa că eşti un poponar!
Te omor!
O să se extindă curând la nivel general.
- Apel pe linia trei. - Mulţumesc, Miles.
Da.
Jules? Ce s-a întâmplat?
- Înapoi! - Ai pus mâna pe tobe, nenorocitule!
Încetaţi! Încetaţi!
- Mă violează! Mă violează! - Încetaţi!
- Nu te băga, Nancy! - Potoliţi-vă!
- Dumnezeule, îl răneşti! - Nancy, nu!
Cinnamon! Opreşte-te!
Mama e mâncată de un câine şi eu nu pot face nimic!
- Povestea are... - Scuzaţi-mă.
Doctore Doback, pe dv. vă caută. Cred că e urgent.
Alo?
Se poartă ca nişte animale! Nu îi pot opri!
Nu mai urla. Te rog. Vin imediat!
Se pare că are loc o luptă năprasnică
între băiatul meu şi fiul meu vitreg, deci...
Probleme de familie, nu?
Nu îmi place să bârfesc despre viaţa personală a oamenilor.
Ştii că nimănui nu-i place de tine, nu?
Mă violează! Viol!
Te omor!
Ce se întâmplă?
Robert! Nu vor să...
- Încetaţi! - Dale, ce...
- Nu te băga, tată! - Încetează.
Ce naiba i-a apucat?
Cineva a ieşit să ia aer. Bate palma.
- Încă te urăsc. - Şi eu la fel.
Ce putere! Câtă forţă brută!
Ce faci? Era emisiunea Shark Week.
Uite cum stau lucrurile:
mai întâi, o să reparaţi lambriurile chiar acum.
Apoi, în maxim o lună vă găsiţi de lucru şi sunteţi pe cont propriu.
Vă aranjez nişte interviuri luni şi veţi fi prezenţi!
De ce îmi vorbeşti aşa? Sunt fiul tău.
Nu mai merge cu scuza asta.
Azi l-am văzut pe fiul meu folosind o bicicletă pe post de armă.
Urlai "mă violează" cât te ţinea gura.
Mamă, chiar am crezut că o să mă violeze.
Avea cea mai fioroasă privire posibilă.
Şi la un moment dat a spus: "Să-i dăm drumul."
Mă refeream la bătaie. Nu sunt violator.
Nu m-am atins de tobele tale, da?
Am văzut cu proprii mei ochi cum ţi-ai şters testiculele de tobele mele.
Gata, ajunge! Ajunge!
Nu îmi daţi de ales.
Nu vă mai uitaţi la TV o săptămână.
- Cum? - Ce ai spus?
- Nu glumim, băieţi. - Asta e prea de tot!
Aţi luat-o razna?
Telecomanda va sta sub cheie în seiful lui Robert.
- Nu! - Ba da.
- Casa asta a devenit o închisoare! - Pe planeta "Rahat"!
În galaxia "Suge Crenvurşti de Cămilă"!
Bună, mătuşă Carol.
- Bună. - Nu mă prinzi!
Te-am prins.
Mătuşa Carol a luat foc!
Nu ştiu unde ai învăţat asta.
- Mai sunt şi altele unde... - Dumnezeule.
- Nu se poate. Ce s-a întâmplat? - Ce...
Doamne!
Poate că Dale a uitat uşa din spate deschisă şi au intrat ratonii.
Nancy? Asta din congelator e geanta ta?
Da. Brennan e de vină.
Umblă în somn şi mereu îmi pune geanta în congelator.
Şi Dale umblă în somn.
- Vorbeşti serios? - Da. Uită-te în cuptor.
- Ce e acolo? Pernele de la canapea? - Perne de canapea.
Dale le-a pus acolo.
Nu mai plânge.
- E în regulă. - Îmi e greu.
O să fie bine.
O să îşi găsească de lucru şi o să plece într-o lună. O lună!
Hei, băieţi!
- Băieţi! - Te ucid, Leonard Nimoy.
Clovnul nu are penis.
Ce fel de vise aveţi, măi băieţi?
E ora 12:30.
Brennan, vine fratele tău azi. Scoală-te.
- Azi? - Da.
- La naiba. - Care e problema ta?
Fratele meu mai mic e un nesimţit mai mare decât tine.
Haideţi, să iasă bine de data asta! Începem.
Unu, doi, trei!
Tommy, tu eşti cel mai mare. Mă bazez pe tine. Să te aud!
Frumos vibrato, amice. Foarte bine. Acum Alice.
Ce plictisitor! E fără viaţă.
Nici măcar nu arăţi bine când cânţi.
Cel mai groaznic lucru pe care l-am auzit.
Dăm 1 200 de dolari săptămânal pentru lecţii de canto şi doar atât poţi?
Bine, te salvez eu cu un solo.
Sunt Derek
Şi pot cânta atât de sus
Pot cânta note foarte înalte
Isuse!
Ne-a părut aşa de rău că nu aţi participat la ceremonia de nuntă.
- Dar vă înţelegem. - Desigur.
Erai prins cu pescuitul împreună cu Mark Cuban.
Da, desigur. Şi nu numai asta.
Au venit şi Chris Daughtry, Jeff Probst, bucătarul Bobby Flay.
A fost nebunie! Oarecum prea mult.
E chiar impresionant.
Eram în zona golfului, pescuind bonito.
Robert, ai fost vreodată în golf la pescuit de bonito?
Am vrut mereu asta. Am auzit că e grozav.
- E fenomenal. - Sunt mari peştii bonito?
Poftim?
Nu întrerupe omul când povesteşte.
- Nu face nimic, Robert. - Întrebam la subiect.
- Care e problema tipului ăstuia? - Nu ştiu, fiule. E în regulă.
Dale, peştii ăştia sunt peşti-trofeu.
Aşa că, sunt destul de mari.
Scuze.
Oricum...
Am uitat unde am rămas cu povestitul.
Vezi, Dale?
- Nu... - Robert.
- Ce e? - I-am spus deja.
Nu e nicio problemă să intervină.
L-am rugat de două ori să nu întrerupă.
Nu vă supăraţi pe Dale că a stricat povestea. Şi poate şi seara.
E în regulă. Am o grămadă de alte poveşti.
- Sunt convinsă de asta, Derek. - Într-adevăr.
- Pledez vinovat pentru a fi povestit. - Eşti fascinant.
Serios. Chiar îmi face plăcere să vă vorbesc.
Din cealaltă parte a mesei, simt o vibraţie.
Tu şi cu mine... Eşti noul meu tată vitreg. Eşti incredibil.
- Nu te-am mai auzit râzând aşa. - Tată, de ce te porţi aşa ciudat?
Apropo, unde e fratele meu, Brennan?
Ai avut dreptate cu ce ziceai despre fratele tău. E un căcănar.
Ţi-am spus.
Ştii ceva? Încă te urăsc.
Dar ai o colecţie prea mişto de reviste cu femei goale.
Da, sunt din anii '70, '80 şi '90.
E ca şi cum te-ai masturba într-o maşină a timpului.
Cred că până în vara lui 2010 putem începe croaziera.
Dar mă gândesc la asta în fiecare zi.
Dacă îmi permiţi, Bob, de ce să aştepţi 2 ani?
- Trebuie să câştig mai mulţi bani. - Uite...
Am înţeles ideea, asta e sigur.
Ce zici dacă ţi-aş spune că aş putea vinde casa asta
cu 30% mai mult decât preţul pieţei?
- Ar fi grozav. Chiar ai putea? - Cât ai clipi din ochi, Robby.
Mi-am luat autorizaţia de agent imobiliar acum câţiva ani.
Aş face-o şi pe nimic
pentru că ştii ce mă excită la maxim?
Să îi ajut pe prieteni.
Ar fi fantastic. Ar fi... Dumnezeule!
- Îţi spun eu ce ar fi, ar fi panaramă! - Ce bine.
Hai noroc.
Cum rămâne cu Dale şi Brennan?
Nici măcar nu şi-au găsit de lucru.
Mai schimbă şi tu placa.
Eşti tare!
Robert, nu-mi vorbi aşa în faţa fiului meu.
Dar vorbim despre visul nostru, despre barca noastră.
E visul nostru, ce-i drept, dar cred că lucrurile trebuie făcute la timpul lor.
Nu spun decât să vă mai gândiţi la asta. Doar atât.
Ce tare! Sunt triplete...
Cum se zice: în trei e mai vesel.
- Ce de păsărici... - Hei, fii atent.
Ai grijă. Le şifonezi.
Sunt piese de colecţie. Valorează o căciulă de bani.
Ce mai zic fătălăii?
Ce-i cu tine, frate? Văd că nu aveai de gând să vii să mă saluţi.
Bună, Derek.
Ei, glumeam şi eu. Nu o lua în serios.
Chiar îmi place cum v-aţi aranjat locul ăsta.
Care e problema ta, omule?
Problemă? Nu ştiu. Nu am nicio problemă, Dale.
De fapt, mi se întâmplă opusul unei probleme.
Am făcut peste 550 000 de dolari anul trecut. Tu cu ce te lauzi?
- Nu banii contează. - Sigur, nu banii contează.
Pentru mine, contează un pic
şi uite câţi bani am făcut anul trecut.
Sunt vicepreşedintele celei mai mari
companii de închirieri de elicoptere de pe coasta de vest.
Nu am pus gura pe carbohidraţi din 2004.
Ia priviţi aici. Vedeţi? Vedeţi băieţii ăştia?
Cu asta trăiesc eu zi de zi.
Îi spăl zilnic cu gel de duş Kiehl.
Vreţi să îi atingeţi? Vreţi să puneţi mâna pe fioroşii ăştia?
Îmi pare rău, nu o să se întâmple.
Vrei ceva de la noi?
I-am promis mamei că-ţi fac rost de slujbă.
I-am spus că va fi cadoul ei de Crăciun, aşa că...
Nu o să lucrez niciodată pentru tine.
Bine. Oricum nu îmi păsa.
Adevărul e că am tras nişte iarbă în maşină, acum câteva minute
şi mă simt cam lejer.
Înţelegi ce...? Dar tu ce ai frate?
La ce te holbezi, cercetaşule?
Tu...
Îţi vine să mă pocneşti, nu-i aşa?
Chiar îţi vine să mă pocneşti, dar nu o vei face.
Şi tu vrei să îmi tragi una?
Moaca voastră îmi spune că amândoi vreţi să mă pocniţi.
Asta vreţi, se vede clar. De ce nu o faceţi?
De ce nu-mi trageţi odată un pumn?
Daţi-mi naibii un pumn şi gata!
- La naiba! - Umărul meu!
Ai fost tare!
Mamă! Mamă!
Derek, ştii ce ajută la durerile de umăr?
- Ce? - Să mă lingi în cur!
Bate palma!
- Vă mulţumesc. - Pentru nimic.
A fost o seară frumoasă, cu excepţia pumnului din partea retardatului ăluia.
- Ne-a făcut plăcere, fiule. - De ce i-ai spus aşa?
Nu începe.
La revedere, copii. O să ţin cont de recomandările tale, Tommy.
Scuze.
- Bună, eu sunt Alice, soţia lui Derek. - Bună.
E adevărat că l-ai pocnit pe Derek şi că a căzut din copac?
Da. El mi-a cerut asta.
E cel mai grozav lucru pe care l-am auzit.
Vreau să ştii că în seara asta
o să-mi produc plăcere, având în minte imaginea ta, pocnindu-l pe Derek.
Înţelegi ce vreau să spun?
Mă voi masturba.
Chiar aşa.
Dale...
Eşti special.
Eşti un tip special.
Şi tu eşti specială.
Vreau să te transform într-o minge mică şi să mi te înfig în vagin.
Ai putea locui acolo. E cald şi intim.
În vaginul tău?
Vreau să mă plimb de colo-colo, cu tine pitit acolo, ştiind că
de câte ori simt o gâdilitură sau o mâncărime
e din cauza părului tău, care îmi atinge vaginul.
Te rog, fă asta pentru mine.
Ce se întâmplă?
Sărută-mă.
Ştiu, ştiu. E prea mult.
E prea mult.
Îmi urăsc viaţa, Dale.
Dale, îmi urăsc viaţa! Nu am cu cine vorbi.
- Păreai în regulă la cină... - Te rog.
Alice! Vino, iubito!
Dane Cook, emisiune cu plată, 20 de minute. Să mergem!
Vin, iubitule! Vorbeam cu Dale.
Ce tâmpenie!
Sună-mă.
- Te iubesc. - Bine.
- Hei. Ce voia? - Poftim?
Nimic. Cine e...? Cine?
Alice.
Vorbeam doar. Nu a fost vorba despre sex sau ceva de genul ăsta.
Nu îmi vine să cred că l-ai lovit pe Derek.
Ştiu. Ai văzut ce faţă avea?
- A fost tare. - Ascultă.
Ştiu că la început am fost duşmani.
Dar după acest act de curaj,
pe care l-ai arătat împotriva celui căruia i se spune Derek,
poate vom deveni prieteni într-o zi.
Prieteni care călăresc armăsari maiestuoşi, transparenţi,
trăgând cu săgeţi de foc peste Podul din Hemdale.
Te-aş urma în ceţurile Avalonului, dacă asta îmi ceri.
Vrei să îţi arăt ceva tare, ce doar trei oameni au văzut până acum?
Bine, deschide ochii.
Vezi mâzgălitura asta neagră de pe tăiş?
- Da. - Priveşte-o de aproape.
- E uşor de recunoscut semnătura. - Habar nu am.
Randy Jackson de la American Idol.
De ce ai autograful lui Randy Jackson pe o armă de arte marţiale?
Am dat nas în nas cu el şi nu aveam decât sabia asta.
Şi doar nu era să ratez autograful lui Randy Jackson.
Şi eu aş fi făcut acelaşi lucru.
Acum vrei şi tu să vezi ceva foarte tare?
- Desigur. - Stinge lumina.
Ochelari industriali, pentru vedere pe timp de noapte.
Căca-m-aş pe Moş Crăciun!
Îţi imaginezi cum ar fi fost să-i avem la vârsta de 12 ani?
E mai bine aşa. Îi avem acum, la 40.
Ştii ce e uimitor? Nici nu se observă când îi porţi.
- Nu-i aşa? - Ba da.
Nu pot să cred că am locuit aici două săptămâni
şi că mă fâţâi pe aici
crezând că fratele meu vitreg e un fraier.
Pe bune că nu eşti fraier.
Hai să jucăm un joc, vrei?
Număr până la 3, iar tu spui care e dinozaurul tău preferat.
Fără să te gândeşti. Doar spui. Eşti gata? Unu, doi, trei.
- Velociraptor. - Velociraptor.
Revista ne-pornografică preferată, după care te masturbezi.
- Good Housekeeping. - Good Housekeeping.
Dacă ai fi fost tipă, cu cine te-ai fi culcat?
- John Stamos. - John Stamos.
- Cum? - Am devenit cei mai buni prieteni?
Da.
Vrei să facem karate în garaj?
Da!
- Da! - Ce tare!
Cred că încep să se placă unul pe altul.
Am un presentiment ciudat despre asta.
- Lupta cu săbiile! - Da!
Lupta cu săbiile!
- Au aceeaşi lungime! - Ştiu! Nu e ciudat?
Ai mari probleme, amice.
- Haide! - Nu!
Au pariat împotriva ta, dar o să reuşeşti!
- Aşa! - Bine!
E un moment nepotrivit?
Ce se petrece?
Mamă, dle Doback... Dale şi cu mine am...
Nu îmi mai spune dl Doback.
Scuze.
Mamă, Doback,
credem că ar fi prudent să...
- Putem avea paturi suprapuse? - Asta voiam să spun şi eu.
De ce sunteţi aşa de transpiraţi?
Ne-am gândit cum să o facem. Paturile se potrivesc perfect.
O să avem mult mai mult spaţiu în cameră pentru alte activităţi.
Vă rugăm să acceptaţi.
Nu vă trebuie acordul nostru pentru paturile suspendate.
Sunteţi adulţi. Puteţi face ce vreţi.
Deci...?
Văd că nu mă exprim suficient de clar.
Nu îmi pasă nici cât negru sub unghie.
Amândoi aveţi programate câteva interviuri mâine.
Trebuie să vă concentraţi asupra acestui lucru, nu asupra paturilor.
- Deci...? - Deci...?
- Putem sau nu putem? - Da, puteţi avea paturi suprapuse.
- Ştiam eu. - Nu o să regretaţi asta.
O să avem atâtea alte activităţi.
E cea mai amuzantă noapte de până acum!
Mă sperie treaba asta.
- Cum merge treaba acolo? - Foarte bine.
Bine.
Fiul tău se pricepe cât de cât la tâmplărie?
Nu, de... Am auzit cumva o bormaşină?
- Fără unelte băgate în priză. - Fără unelte cu curent.
- Poftim? - Fără unelte cu curent!
- Mă spălam pe dinţi. - Zgomotul nu e de la periuţa de dinţi.
Bine, oricum am terminat ce aveam de făcut.
- Am reuşit. - Am reuşit!
Arată grozav!
Ia te uită! Parcă l-am fi cumpărat de la magazin.
- Trebuiau să fie aşa de la început. - Uite cât spaţiu avem acum.
- Am putea face gimnastică aerobică. - Câte activităţi putem face!
- Putem sări. - Mă ia cu ameţeală...
- Ce de activităţi! - Să ne jucăm de-a soldaţii.
- Da. - Hai.
Nu te-am întrebat niciodată. Îţi place guacamole?
Brennan! Dumnezeule!
Brennan! Brennan!
Tată, Nancy, e de rău!
E groasă treaba! E sânge peste tot.
Paturile suprapuse au fost o idee proastă. De ce ne-aţi lăsat?
E un coşmar.
Cum ai descrie asta?
- Nu e chiar aşa de grav. - Gata. Ai văzut?
Trageţi paturile la loc.
Gata cu dezmăţul.
Mâine e o zi importantă. Trebuie să dormiţi cele 8 ore necesare.
Deşi avea 88 de ani, nu a încetat o clipă să creadă.
E ora 8:20.
În continuare, un studiu recent al Consiliului american...
Uită-te la tipa asta. Ce bună e!
Băieţi, a venit şi ziua cea mare. Noroc şi să nu întârziaţi.
Avem nevoie de nişte haine de la tine pentru interviu.
Nu avem nimic elegant.
Puteţi lua ce vreţi din şifonier. Trebuie să faceţi o impresie bună.
E cea mai importantă zi din vieţile noastre.
- Bine. - Nu vreau să vă stresez.
- Relaxaţi-vă. - Bine.
Trebuie să plec acum.
E ziua voastră. Voi faceţi regulile.
- E o zi unică! - Am înţeles.
Dle Huff, dl Jeener vă poate primi la interviu.
De fapt, am venit ca o echipă.
Am venit să vă dăm clasă.
La o parte!
Hei!
Brennan, văd că ai avut o mulţime de slujbe.
Sunt ca un sistem cu scânteie electrică.
Stimată dnă de la resurse umane, când mă gândesc...
- Ştii... De fapt, mă cheamă Pam. - Îmi cer scuze.
- Bine, Pan... - Numele meu e Pam.
- Deci e Pan sau Pam? - Am spus Pam.
Scuze, cine e domnul din spatele tău?
Bună, dnă Cuconiţă. Sunt Dale, fratele vitreg al lui Brennan.
Cred că pot rezolva misterul numelui Pan-Pam.
- Ar fi super. - Pam.
- Pan. - Pam.
- Pand. Cu "d" la final. - Cu "m".
- Fără "d". Mă cheamă Pam. - Se scrie P-A-N-M.
- Doi de "n". Sunt 2 de "n". - Doi de "m". Aici era confuzia.
E un singur "m".
Ce ziceţi dacă v-am intervieva noi pe dv.?
Da... Uneori e un exerciţiu util.
Lasă mâna jos, te rog.
Vă ascult.
Cât câştigaţi pe an, înainte de a achita taxele?
Nu mă simt în largul meu să răspund la întrebare.
- Haideţi! - Noi facem interviul, nu dv.
Iată lovitura de tun: Oprah, Barbara Walters, soţia dv.
Cui i-o tragi, cu care te însori şi pe care o omori?
Am auzit destul. Vă mulţumesc.
Dle Huff, la referinţe l-aţi menţionat pe Dale Doback,
care este domnul aici de faţă, dar aţi scris şi:
- "Domnul şi Mântuitorul Isus Hristos." - Da.
Ne interesează oamenii pe care chiar îi putem contacta.
Vrem să vă spunem la ce "nu" suntem buni.
- Punctele noastre slabe. - Ca să lămurim totul.
- Bine. - În general, nu ne simţim bine...
- ... între pereţii unui birou, aş spune. - Mă sufoc.
Nu aş putea lucra într-un birou care a mai fost folosit.
Nu sunt bun de nimic înainte de ora 11:00.
Computerele îmi dau dureri de cap. Nu pot sta mult în faţa lor.
Cam fur lucruri.
Am nevoie de însoţitor în lift.
Sunt mort după dulciuri.
Alte puncte slabe?
Învăţăm greu şi nu avem răbdare să ascultăm la ce ni se spune.
- Asta va fi o mare problemă. - Suntem şi cam grei de cap.
În primul rând, aveam nevoie de cineva să...
Stop. Ciocu' mic. Tacă-ţi fleanca.
Cred că ajunge cu...
- Ţine-ţi pliscul o secundă. - Taci!
- Taci din gură. - Scuze, ce ai spus?
- Dai impresia că eşti proastă. - Par proastă?
Purtaţi costume de seară la un interviu pentru o slujbă de spălat WC-uri.
- Puteţi părăsi biroul. Am terminat. - Nu ne dai niciun suvenir?
Ieşiţi imediat din biroul meu!
Vreau să angajez tipi cu care nu mă deranjează să petrec 12 ore zilnic.
Păreţi nişte tipi de treabă.
Părul vostru e ca al meu, purtaţi costume de gală la interviu.
E amuzant, e ironic. M-am prins.
Subminând formalităţile. Cred că e al naibii de amuzant.
Aşa că, hai să îi dăm drumul. V-am angajat.
Doar dacă nu sunteţi cei mai ciudaţi tipi şi eu nu m-am prins.
Grozav.
- Te-ai pârţâit? - Nu ştiu.
Îi simt gustul.
Pe limbă.
O să fiu sincer, în cazul ăsta. Am tras o băşină.
Miroase a ceapă? Ceapă şi... Ceapă şi ketchup.
- Pute. Şi camera asta e cam mică. - La naiba.
Acum costumele voastre nu mai dau bine.
Eram atât de aproape.
Şi acum cum ne mai găsim slujbă? Taică-tu chiar o să ne dea afară?
Nu-ţi face griji pentru tata.
Îl îmbrobodim noi cu ceva.
Trebuie să ne facem planuri mai serioase, Brennan.
Auzi, tu la ce te pricepi?
La cântat. Sunt cântăreţ de talie mondială.
Vezi? Ăsta e un talent extraordinar.
Eu la ce mă pricep?
Pot cânta la tobe şi sunt un vrăjitor al marketingului.
Luate împreună, ce obţinem?
- Nu ştiu, o trupă? - Nu, asta s-a mai făcut.
Am o idee mai bună. Vom pune bazele unei companii artistice internaţionale.
Care va fi cea mai mare şi cea mai bună.
Se va chema Prestigiu Global.
Ce bine sună!
Mă simt ca şi cum un fulger mi-ar fi atins penisul.
Da!
Suntem fraţi. De asta ne-am întâlnit.
- Pentru a forma parteneriatul ăsta. - Aşa e.
De asta s-au întâlnit ai noştri.
- Şi acum ce facem? - Ne punem pe muncă.
Mergem chiar acum la laboratorul de percuţie. Haide!
- Ce e? - Aşteaptă.
Cât e ceasul?
- E ora 16:30. - Ora 16:30.
Mai precis 16:32.
- Nu pot trece pe strada Whitworth. - Bine.
Să o luăm pe aici.
- Ce e? - Chris Gardocki.
- Ce e cu el? - Mă deranjează
şi nu am chef acum de hărţuială.
- Te sperie aşa de tare? - Hai să ocolim, te rog.
- Pe strada Cutler? - Da.
Dar o să ne ia 45 de minute.
O să mă fac de ruşine, atunci.
- Spui prostii. - O să îţi pară rău. Fie, sunt prost!
Să te ţii bine!
Dumnezeule, uite-i.
Ăla nu e Dale Doback?
- Să-l punem să lingă rahat de câine. - Da.
Ce mai faci, fătălăule. Nu te-am mai văzut de mult.
Ăla e iubitul tău? Lui i-o tragi în fund?
Dle Gardocki, lăsaţi-mă în pace.
Tacă-ţi fleanca, fraiere.
Copii, duceţi-vă din nou la joacă, da?
Amicul tău de călăreală are un nume?
Dacă te referi la mine, atunci da, am un nume.
Mă cheamă Brennan Huff.
Dacă nu vii aici să lingi rahatul ăla alb de câine,
o să îţi borşesc nasul cu pumnul.
- Nu ling niciun rahat alb de câine. - Îl ling eu, dacă ne lăsaţi în pace.
Dale, doar nu o să lingi rahat de câine? Sunt doar nişte puşti.
- Brennan, e doar rahat de câine. - E ridicol!
- Bună, ce... - Dumnezeule!
Lasă-l în pace! Lasă-l în pace!
Faceţi-le felul!
Poate ar fi mai bine să ocoliţi strada aceea.
Mergeţi pe altă stradă, chiar dacă ocoliţi.
Am vorbit şi noi despre asta. O să mergem pe drumul ocolit.
Ştii faza aia din Vrăjitorul din Oz
când maimuţele zburătoare distrug Sperietoarea?
Aşa m-am simţit eu.
- E în regulă. Nu mai plânge. - Îmi pare tare rău.
Tata s-a supărat pentru ce s-a întâmplat?
Robert s-a supărat foarte tare.
Ştie că aţi participat amândoi deodată la interviuri.
A aflat şi despre pârţâială.
- Da? - Da, a aflat.
Nu te-ai putut abţine, sau...?
- Nu. Am crezut că nu o să facă zgomot. - Şi a făcut un zgomot.
Nu se mai termina şi a făcut zgomot. A fost jenant.
Zgomotul creştea.
Bobby, cheile o să fie gata mâine...
- ... şi vom pune la punct datele. - Mulţumesc.
- Bună, mamă. - Bună.
- La revedere. - La revedere.
- Mă bucur mereu când te văd. - Şi eu.
Bună, băieţi.
Se pare că s-a terminat cu blatul, nu?
Să vă distraţi sub cerul liber.
Mi-a părut bine să vorbesc cu voi. Pa, mamă.
- Pa. - Pe curând.
Ce căuta aici?
Scoatem casa la vânzare.
- Unde ne mutăm? - E bântuită casa?
Nancy şi cu mine ieşim la pensie
şi vrem să călătorim în jurul lumii cu barca mea.
Ne trăim visul cu ochii.
Şi cu noi cum rămâne?
Îmi pare rău. Robert... Noi ne gândeam că
ar trebui să vă trăiţi viaţa pe picioarele voastre.
Partea cea mai bună e că
o să punem bani suficienţi în contul fiecăruia
pentru o garanţie la un apartament.
Ce înseamnă asta?
Mai mult decât bani, o să vă sprijinim şi altfel decât financiar.
Amândoi veţi merge la psiholog. Nancy crede că va fi util.
- Băieţi, nu ne tocmim. - Stai aşa. Nu mergem cu barca,
Derek vinde casa, şi trebuie să mergem la psiholog?
- Ce naiba se întâmplă? - Hei!
Ştiu că pare foarte brusc
şi oarecum nedrept, şi crud, şi...
- Dar nu ne tocmim. - Dar nu ne tocmim.
Sunt plin până în gât de rahat de câine
şi mai vii şi tu cu porcăriile tale?
Sunteţi adulţi. E timpul să începeţi să vă purtaţi ca atare.
- Mami. - Nu o să mă îndupleci, Brennan.
Nici măcar nu încerca.
Ştiu că pare greu, dar e mai bine pentru amândoi.
O facem pentru că vă iubim.
Tati, o fac pentru că te iubesc: să te ia dracu'!
- Altceva? - Nu.
Drum bun! Să vă distraţi!
Hei, ce e, Derek?
Da.
- Ştii ce? - Uite ce am eu.
Mă gândesc că, în sfârşit, avem o familie
care e pe cale să se destrame pentru că ne cred nişte rataţi.
- Pentru că nu ne înţeleg? - Da.
Nu pricep că stilul ăsta de viaţă a fost alegerea noastră.
Şi nu se gândesc decât la tâmpenia aia de barcă.
Pe bune, aşa de tare mă calcă pe nervi maică-mea...
Imediat ce împlineşte vârsta, o duc la azilul de bătrâni.
Trebuie să punem Prestigiu Global pe roţi.
E singura salvare a familiei ăsteia.
Cred că ar trebui să avem o propunere de investiţie
ca în The Apprentice.
Trebuie să începem cu ceva capital.
Totuşi, nu uita,
dacă e să înfiinţăm o corporaţie multinaţională imensă,
trebuie să te aud cântând.
Nu mă crezi pe cuvânt că sunt super cântăreţ?
Doar un cântec, ca să ştiu şi eu cum îţi sună vocea.
Da, da. O s-o fac.
Nu e mare scofală. O să-mi iau avânt şi o să încep să cânt.
Doamne, ce tare îmi bate inima!
Cântă pur şi simplu.
Pur şi simplu.
Ştii ce, nu ştiu.
N-am cântat prea tare, nu voiam să-i trezesc pe Robert şi Nancy.
Mă doare în gât. Mă tot doare în gât de o lună jumate.
Şi ăsta nu e un mediu acustic prea potrivit
ca să-mi poţi cere asta.
Află că nu sunt un tip oarecare.
Brennan, ai o voce de înger.
Brennan, nici măcar nu te pot privi în ochi acum.
Vocea ta e un fel de amestec de Fergie şi Isus.
De ce nu poţi cânta în faţa oamenilor?
Râzi de mine?
Sunt eu, Dale.
Eşti bun.
- Ştiu. - Sună ciudat, dar
pentru o clipă, cred că ai luat forma unui unicorn.
M-am simţit ca şi cum zburam deasupra propriului meu corp,
privindu-mă cum cânt.
Hai să trecem la alte treburi.
Mâine, primul lucru e să încercăm să facem propunerea aia de investiţie.
Şi ştii ce altceva? Tocmai mi-a trecut prin cap.
- O să facem un videoclip. - Da!
Ce facem cu Derek şi cu casa?
Nu-ţi face griji pentru el.
D-MAN IMOBILIARE
"CASELE MELE SUNT BETON"
Grozav cartier.
Frank Gifford locuia chiar în capăt.
- Giff? - Da, Giff. Chiar în capăt.
Îmi inspiră încredere.
Mă bucur.
Ne dai credit pe 10 ani pentru dobândă, şi semnăm.
Hei, cretinilor! Bun venit în cartier!
- Mă cheamă Craig. - Vecinul e nazist?
Dacă vă trebuie îngrăşăminte, am o grămadă. Aproape 80 de tone.
Hei, băieţi! Ce mai faceţi? O să vă placă la noi în cartier.
Fiecare casă de aici reciclează.
- Bun, cred că am terminat. - Da, bine.
Hei, Derek, sprechen sie penis.
Dale, nu ştiu cât de mult ştii despre terapie
dar, de obicei, tu începi prin a-mi spune câte ceva despre tine.
Lucrez la un liceu ca îngrijitor
deşi sunt mai deştept decât majoritatea celor de acolo.
Uneori văd câte o ecuaţie scrisă pe tablă
care nici măcar nu e întreagă, şi o rezolv imediat.
- Nu e O dramă la vânătoare? - Nu.
Seamănă cu intriga din O dramă la vânătoare.
Da. Mă rog. Cel mai bun prieten al meu e Ben Affleck...
Mă gândeam să începem cu divorţul părinţilor tăi.
Bine.
Câţi ani aveai când au divorţat?
- Cincisprezece. - E o vârstă dificilă.
- Da. Da. - Vrei să vorbeşti...
- ... despre ce ai simţit? - Te iubesc.
- E clar, nu mă cunoşti. - Te iubesc aşa de mult.
Mersi. O să consider că-ţi inspir o senzaţie
de confort.
E mai mult decât confort.
- Adică te iubesc de ţi-aş trage-o. - Bine, cred...
Mă gândesc doar la viaţa noastră împreună.
Mă simt de parcă aş pluti pe nori.
Simt cum mi se scoală.
- Îmi taie tot avântul. - Nu simţi la fel?
În niciun caz, sub nicio formă nu simt nimic pentru tine,
în niciun fel.
Ai nişte iarbă foarte deasă în curte.
Tu şi gaşca vă puteţi juca.
- Poţi să spui că arată bine. - Da.
Da, aşa e.
Ai o intrare foarte nouă. Beton.
... faţa casei care e de fapt...
Mai slăbiţi-ne, vulturilor ce sunteţi! Tocmai a murit azi noapte.
Ce se petrece aici?
Azbestul i-a venit de hac!
Am văzut prea multe cadavre.
- Trebuie să ies mai repede de aici. - Nu, nu.
- Nu-i rău. - Să te ia naiba, Derek.
- Super chefuială, fraţilor. - Eşti tare, Derek.
Bine, de la cine e asta? TJ?
Unde e restul cadourilor mele, frate?
Glumeam, TJ.
Aşa.
Aşa da! Da! Crose Callaway.
- Da! - Ce tare!
Da.
- Bombardaţi gazonul, fraţilor! - Aşa.
Mă cheamă Jim. Vrei să mi-o sugi? Te plătesc.
- Eu eram. Salut. - Dumnezeule.
Ce faci aici? Asta e toaleta bărbaţilor.
La mulţi ani.
- E a doua întâlnire a noastră. - Ce?
M-am săturat să fac pe mironosiţa, Dale. Înţelegi?
- Suntem la toaletă. - Nu durează decât un minut.
Tu nu trebuie să faci nimic. Doar lasă-mă să sar pe tine.
Alunecă.
Doamne!
Mă furnică. O să se întâmple ceva, Alice!
Tocmai am făcut sex.
- Exact aşa cum mi-am imaginat. - Îmi placi.
Te iubesc.
Să-ţi trăiască şi la mai mare.
Doamne!
Eşti incredibilă.
Salută-l pe amicul meu.
- Glumeam. E din Scarface. - Scarface.
Taci dracului din gură!
- Ce cadou beton, Teej. - Da, nu-i rău.
- Am planificat totul. - Aşa.
- Folosesc indiciile tale. - O să fim ţinta tuturor privirilor.
- Bine. - Cum am stabilit.
Şi apoi terminăm în forţă.
Ce făceau Dale şi Brennan cu camera mea de filmat? Ai idee?
Habar nu am. Şi sincer nici num îmi pasă. Aşa că...
Aş vrea să spun câteva cuvinte.
Derek, fiule, eşti un tânăr remarcabil.
Aş vrea să îţi împărtăşesc o imagine:
Uneori, când fac dragoste cu mama ta şi îmi dau seama că
aşa ai apărut şi tu, sunt atât de emoţionat,
încât am vorbit cu avocatul meu şi vei fi nu numai
la loc de cinste în inima mea, dar vei fi şi în testamentul meu.
- E în regulă. - Bine?
- Robert, a fost nemaipomenit. - Mulţumesc.
Ai asta de la mine. Şi ai coaie tari, bătrâne.
Mulţumesc.
Toată lumea să fie atentă, vă rog.
Pentru cei care nu mă cunosc...
- ... sunt Dale Doback. - Un-doi.
Sunt celălalt fiu al lui Robert, cel biologic.
Probă de microfon.
Probabil vă întrebaţi de ce ne-am adunat aici,
pe lângă aniversarea lui Derek.
Avem o surpriză specială, eu şi Derek şi toţi cei prezenţi...
- Probă de microfon. - Un-doi.
- Dale. Nu, te rog. - Nu-i întrerupe.
- Te implor. - Vrei să fac linişte?
- Numai puţin. - Derek, de ziua ta
ne-am gândit să începem
afacerea vieţii noastre.
La mulţi ani, Derek.
Muzica.
PRESTIGIU GLOBAL
Prestigiu Global, bal, bal, bal.
Prestigiu Global.
- Ultimul răcnet în lumea spectacolului. - Răcnet.
- Management. - Portofoliu financiar.
- Asigurări. - Computere.
- Mănuşi de piele neagră. - Cercetare şi dezvoltare.
Randamentul uman în slujba ştiinţei nevoilor voastre.
Săptămâna trecută am pus lichid corector pe o albină
şi a murit.
- Siguranţă. - Siguranţă.
- Şi... - Şi...
... investitori?
- Posibil tu. - Posibil tu.
- Număr consacrat. E chiar... - Vrem să vă prezentăm
premiera mondială a primului videoclip scos de Prestigiu Global,
a primei noastre trupe, Huff şi Doback.
- Dă-i drumul. - Dau drumul.
Fii atent tati. O să ţi se pară cunoscut.
- E... E perfect. - E barca mea?
Da, este.
Ce faci pe barca mea?
Nina, Pinta şi Santa María
Ţi-o trag pe la spate Cât timp bei sangria
Nachos şi acadele în barca lui papa cu ele
Nu te scufunzi Am sculă plutitoare
Navigăm peste tot Mergem din port în port
Când îmi dau drumul Am umplut vaporul
E ofensator. Brennan, Dale.
Vreau bărcile mele Pline de gagici
Prinse în năvod Dar fără crabi
Benzină nu mai e Sună-i pe arabi
Ridică ancora Lăsăm pământul în urmă
Coboară sub punte Cu o sculă în mână
Bărci şi gagici Bărci şi gagici
Vreau bărcile mele Pline de gagici
Vrei să participi La vocalizare
- Găseşte-ţi perechea. - Ia stai aşa.
- Cine e la cârmă? - Tati, te rog să taci.
Te rog să taci!
Da!
Deci,
marea întrebare e:
lăsând la o parte daunele bărcii, pe care o vom repara,
ce părere aveţi de numărul muzical?
Brennan, cred că ceea ce i-ai făcut bărcii lui Robert e oribil.
Astea fiind spuse, cred că amândoi aţi dat dovadă
de mult entuziasm şi inventivitate.
Da. Mulţumim.
Cred că glumeşti.
Ne-au distrus visul şi tu numeşti asta inventivitate.
- Nu, nu. Nu asta am vrut să spun. - Ba da.
Haide, chiar asta ai spus.
În următorii patru ani, cel puţin, nu vom putea naviga nicăieri.
- Şi nici măcar că-ţi pasă, recunoaşte. - Nu recunosc nimic...
- ... pentru că nu e adevărat. - A, da.
Dar cred că ai putea da dovadă
de mai multă grijă faţă de fiul tău şi fiul tău vitreg
care au nevoie de tine, în mod clar.
E adevărat, dr. Doback.
Ai fost foarte rece şi indiferent faţă de visele noastre.
Mi-ai distrus barca, derbedeule!
Nu vorbi aşa cu copilul meu.
Copilul tău mi-a făcut o pagubă de 80 000 de dolari.
Poţi să te vaiţi toată noaptea, tati, dar ce a fost, a fost.
- Investiţi sau nu? - Gata! Gata!
- Ce faci? - Ia volanul!
Nu pot să cred că eşti aşa de zgârcit.
- Robert, calmează-te. - E o simplă decizie de afaceri.
Şacalilor!
Rataţilor ce sunteţi! Rataţilor!
Şi tu te faci de râs, căcănar geriatric ce eşti!
- Brennan. - Două chestii:
Ia-ţi mâinile alea pătate de vărsat de pe maică-mea.
E o sfântă!
Şi apoi te apuci şi le scrii băieţilor un cec de 10 000.
Termină!
Dacă nu, o să bag aparatul auditiv în fund, atât de adânc...
- Brennan! - ... încât o să auzi sunetul
maţului tău subţire producând rahat!
- Deci aşa. - Of, Doamne.
Cineva trebuia să facă asta de mult. O s-o fac eu.
- Ce vrei să faci? - Robert.
Acţiunile tale nu rămân fără urmări.
- Nu. Robert! - Tati!
- Ăsta nu e un răspuns. - Tu urmezi, dle.
- Înţelegi? - Da.
- Anumite comportamente... - Dă-mi drumul.
- ... nu vor fi tolerate! - Mi-a luat fundul foc!
Pomul arată extraordinar, Nancy. Cu gust.
Mersi, Dale. Îmi place puloverul tău.
A fost al mamei. I-am scos umeraşii.
Brennan? Denise a sunat
să spună că nu poate ieşi cu tine în Ajunul Anului Nou
pentru că nu e prietena ta, ci psihologul tău.
- Asta a spus? - Da.
E o ticăloasă.
Hei, tati, Nancy?
N-ar fi mişto dacă eu şi Brennan am deschide fiecare câte un cadou
din moment ce e Ajunul Crăciunului?
Mă duc la Cheesecake Factory să beau ceva.
Dar e Ajunul Crăciunului.
Crăciun fericit.
- Da. - Da.
Pusesem ochii pe unul.
Sper că e ce cred eu că e.
Doamne. Mâini de Hulk!
Dale a primit mâini de Hulk?
Duhneşti a scotch şi a prăjitură cu brânză.
Ştii...
Nu m-am simţit aşa de bine ca la Cheesecake Factory de câteva luni.
- Atunci îmi pare rău pentru tine. - Păi, atunci...
Nancy, nu ştiu dacă-i pot ierta vreodată că mi-au distrus barca.
- De ce-i laşi baltă? - Nu-i las baltă. Deloc.
- Ba îi laşi baltă pe băieţii noştri. - Dar au 40 de ani.
Nu-mi pasă ce vârstă au. Sunt tot copiii noştri.
Cândva va trebui să conteze ce vârstă au.
Asta facem... Dumnezeule.
O să... O să se întoarcă în camera lor.
Vezi? Sunt somnambuli.
Nu. Nu.
Vezi, înapoi în pat.
O să fie bine.
Tâmpenii. Mă duc să-i trezesc.
- Nu. De ce ai face aşa ceva? - Păi, pentru că...
- Nu trezi niciodată un somnambul. - Gata.
- Nu putem face nimic. - Nu.
Dar se pot răni, sau îi pot răni pe alţii.
- Cadourile de Crăciun. - Nu, băieţi... Nu, nu...
- Dar... - Cred că trebuie să preluăm controlul.
- Numai la ei te gândeşti. - Şi ce propui?
- Doamne. - Orice ai face, nu-i trezi.
Pot să se rănească, sau să-i rănească pe alţii.
- Nu toţi fac asta. - Pomul de Crăciun!
Nu... Nu... Gata! Până aici!
- Îi trezesc! - Nu! Nu!
- Nu-i trezi. - Astea-s poveşti!
- Treziţi-vă, amândoi. - Nu.
Ţi-am spus! Ţi-am spus!
Termină! Nu-l lovi!
Tablourile! Nancy!
Robert!
Mă plimbam cu un prieten de-al meu, Topher.
L-aţi cunoscut pe Topher...
Şi cum ne plimbam în maşina lui nouă Testarossa,
am dat peste un cerb. Era mort. Zăcea pe şosea.
Pe scurt, am dat în judecată statul Michigan.
Am primit recompensă 125 000 de dolari. Ştiţi pe ce i-am cheltuit?
Pe o puşcă de vânat cerbi.
Oricum ai da-o, cerbii pică prost!
HAI SĂ NE-O TRAGEM ACUM!
Aşa le trebuie. Şi aşa mănâncă toate florile.
Pe mine mă scuzaţi.
Mă duc în camera cealaltă să îmi verific coafura.
- Mă scuzaţi. - Scuze, oameni buni.
Scuze pentru soţia mea.
Să spunem că medicamentele nu-şi fac efectul.
Glumeam. Glumeam. Sau poate nu...
Mă duc să mai iau nişte sos.
- Dale, e aici. - Nu.
Ciocul mic, Nancy. Mai trebuie pâine.
Ce-am făcut ca să merit asta?
Ce-am făcut noi ca să merităm asta?
Plătesc destule taxe ca să îi ajut pe leneşii ăştia cu profesii liberale.
Lasă-mă în pace! Pleacă de aici!
- Ce vrei? - Crăciun fericit, iubitule.
- Crăciun fericit. - Parcă m-a torturat cineva.
Când mâncam, nu mă gândeam decât că vreau să te simt înăuntrul meu.
Hai să facem ceva ilegal.
Tommy, ce cadou ai primit de Crăciun?
Un echipament de fitness Bowflex şi 1 000 de dolari în bancnote noi de 50.
Ştii ce am primit eu de Crăciun? O inimă frântă.
- Alice, te rog. - Cântă şi tu, Moşule.
Ştii cântecul.
Ce se aude?
Cred că e stafia.
- Încearcă să nu faci zgomot, da? - Ai dreptate.
- Trebuie să fim discreţi. - Aşa e.
Nu, nu! Hei!
Nu aţi terminat de vorbit?
Ce faceţi?
Alice muta un scaun din sufragerie în camera cu masa,
ca să mai aducă un scaun. Şi i s-a blocat spatele.
Şi am făcut cel mai bun lucru, adică să o masez...
- Muşchii adică. - ... să nu se blocheze.
Ca să îi mai încălzească.
La naiba, Dale. Stai jos.
Doar că e un muşchi cam adânc şi bine strâns.
Scumpo, îmi aduci o bere?
- Îţi aduc încă un Heineken. - Da.
Crăciun fericit.
Iar tu, Tiffany, ce ai primit de Crăciun?
Acest colier de perle de la Mikimoto.
Dar la anul o să îi cer Moşului un implant la sâni,
că nu am răbdare până îmi cresc ai mei.
Tiffany, ştii ce am primit eu? O inimă frântă.
Ai mai spus asta o dată.
- Ce bine e! - Dumnezeule!
A avut nişte spasme nasoale, aşa că i-am aplicat nişte poziţii yoga.
... de data asta, pentru că eram destul de beat.
Mi-am lipit buzele de dispozitivul ăla
şi am văzut cum creşteau numerele:
0,079.
Am început să merg la petrecerile de Crăciun ale lui Chad Michael Murray.
Cred că atunci. Şi doar conducând...
Trebuie să te întrerup. Robert, acum că copiii sunt în sufragerie,
cred că e momentul să anunţăm vestea.
- Ce e? - S-a terminat.
Eu o să mă mut cu prietenul meu, Jack Handle,
iar Nancy a găsit o casă în oraş.
Ce e asta? Ce se întâmplă?
Robert încearcă să spună că vrem să divorţăm.
- Nu faceţi asta. - Nu. Nu!
- Puteam să jur. - Nu.
- Da. - E din vina noastră?
- Pentru că am fost răi? - Nu. Nu.
Primul lucru despre care am vorbit cu Robert
e că nu vrem ca voi doi să vă simţiţi vinovaţi.
- Ce putem face? - Dale, scumpule, eşti bine?
- De ce îi spui "scumpule"? - Mai repet o dată.
- Nu e vina voastră. - A cui vină e?
- La naiba! - Să nu ne mai ascundem după deget.
- E numai vina voastră. - Robert.
Mi-aţi distrus barca.
M-aţi bătut în somn
şi, ce-i mai grav, eu şi Nancy ne purtăm pică din cauza voastră.
- E vina voastră 150%! - Bineînţeles că e vina lor.
Sunt cei mai mari cretini şi trăiesc în casa voastră.
- Taci, Derek. - Îmi pare rău, dar...
Te rog, nu plânge. Te rog, Brennan.
- Mami! - Dale!
Ţi-am spus că se vor simţi vinovaţi.
- Hai să ne maturizăm. - Cred că-mi vine să vomit.
- Cred că-mi vine să vomit... - Nu vomita.
... toată mâncarea asta bună pe care am mâncat-o.
- N-o să vomiţi. - O să vomite.
- Termină. - Doamne, a vomitat. Ce urât.
- Hei, băieţi. - Nu e frumos!
- Bine, cretinilor. Uitaţi-vă aici. - Termină, Derek.
- Unu, doi, trei... - Nu vreau poză acum.
Noroc şi nu uitaţi, vreau să vă căraţi din casa mea până mâine.
Fără excepţii.
Dacă vă pot ajuta cu ceva, orice,
sunaţi-mă, bine? E în regulă.
Hei. Eşti treaz?
Da.
Nu pot să cred că trebuie să ne mutăm din casa asta.
Ştiu. Îmi pare rău.
Ştii, nu trebuie să mai vorbim în şoaptă.
Mami şi tati nu mai sunt aici.
Dar, dar nu vrei să şoptim în continuare?
Mă ajută să-mi imaginez că sunt aici.
Cred că te simţi oribil.
- Adică, eu mă simt prost. - Da.
Dar nu-mi închipui cum te simţi
după ce tati s-a uitat la tine şi ţi-a spus
că e vina ta că s-au despărţit.
E ciudat, pentru că mami a spus:
"Dacă nu era cretinul ăla cu părul creţ, Dale,"
"totul ar fi fost perfect."
- Retrageţi cuvintele. - În niciun caz. E vina ta.
Ştii care e problema ta?
Trăieşti în lumea viselor. Refuzi să-ţi găseşti de lucru
şi nu ştii ce înseamnă să munceşti pentru ceva.
Nu-ţi asumi responsabilitatea pentru ceea ce faci. E numai vina ta!
Şi tu eşti sub papucul maică-tii şi ţi-e frică să cânţi în public!
Da, aşa e.
Fugi băieţaş, doar ştii că aşa e.
Eschivează-te.
Ce faci?
- Dale i-a despărţit pe-ai noştri - Cretinule!
Dale i-a despărţit pe-ai noştri Dale i-a despărţit pe-ai noştri
- Dale i-a despărţit pe-ai noştri... - Brennan!
Scoală-te, Brennan, ştiu că te prefaci. Scoală-te!
Ridică-te!
Brennan?
E ca în Dosare clasate. E ca în Dosare clasate.
În fiecare zi mor oameni.
Îngroapă-l cum se cuvine, într-un mormânt anonim.
- Brennan, trăieşti! Doamne! - Ştiu.
Trăiesc!
- Erai mort. Te-am văzut murind! - M-am prefăcut.
M-am concentrat ca să-mi încetinesc bătăile inimii.
- Ce faci? - Te îngrop.
- Sunt viu. Brennan, sunt viu. - Trezeşti vecinii!
- Taci! - Nu. Nu.
- O să mă joc cu toba ta. - Ajutor.
Închide ochii. Lasă pământul să se aşterne peste tine.
E vina ta.
Sunt epuizat. Mă duc la somn.
- Nu te atinge de tobele mele! - Zombi!
Zombi! Zombi!
Dă-te jos de pe mine, zombi.
Jos am zis.
Am întârziat la şcoală.
O să te sărut direct pe gură, Kenny Rogers.
- Dă-te jos. - Hei.
Deci cred că s-a terminat.
Cred că încercarea ta de a mă îngropa a pus capac.
Ştii ce am realizat?
Tu m-ai tras în jos.
O să-mi găsesc de lucru, o să-mi găsesc un apartament
şi apoi o să-i aduc pe mami şi pe dr. Doback înapoi împreună.
Eu o să fiu eroul şi tu o să rămâi cu buza umflată.
Viaţa mea era perfectă înainte ca tu să apari.
Eu şi tati ne înţelegeam de minune şi tu ai stricat totul.
Hei.
Nu mai suntem fraţi.
Nici n-am fost. Eram fraţi vitregi.
- Dintre cele mai bune. - Mingile astea-s de rahat.
Bine.
Măi, măi, uite cine a venit, băieţi.
Poţi să-mi dai ceva de lucru, te rog?
TJ, adună candidaţii.
Dă-i Păpuşii Ken Coaie două săptămâni, maxim.
Dr. Faţă de Înger, voiam să vă mulţumesc
pentru că m-aţi primit aşa, pe neaşteptate.
- Nu-mi spune Faţă de Înger. - Scuze.
Sunt foarte singur acum, voiam să te rog să mă ajuţi...
Să-mi arăţi cum pot fi adult.
Să-mi port diploma cu mine?
Ce faci cu părul, dimineaţa?
Ce faci dacă se strică vremea?
Ce anume...? Ce porţi?
Poţi să speli haine în maşina de vase?
Am observat că există o pauză în activitatea ta profesională
şi zici aici că timp de 22 de ani
ai sondat necunoscutul?
O să fiu sincer cu tine. Am nevoie de o slujbă.
O să accept orice poziţie, atâta vreme cât nu implică
sex cu femei în vârstă pentru bani, sau capcane de urs.
- Astea sunt coşmarurile mele. - Bine, am priceput.
Există firme de livrare, agenţii de slujbe temporare.
Şi ai ocazia să te joci cu focul.
Montel Williams - Caţără-te mai sus
Ce vrei? E ora la care joc pocher pe Internet.
Mă simt pregătit pentru Catalina Wine Mixer.
Ia-o mai uşor, Speed Racer.
Ştiu ce presupune şi sunt gata să mă avânt.
O vreau, bine? Vreau Catalina Wine Mixer.
- Hei, hei. - Hei, omule.
- Îi spui ce se întâmplă? - Fii sigur.
- Hei. - Hei.
Frate-tău vrea să-şi încerce puterile cu Catalina Wine Mixer.
Sunt gata. Sigur pe mine.
Eşti gata să fugi cu taurii?
Am câştigat şi am cheltuit, am rupt gâturi şi am încasat cecuri.
La naiba, lasă-l s-o facă. N-am ce pierde...
- ... fiindcă, dacă o faci lată, Brennan, - Da?
te concediez. Dar dacă te descurci, o să par un geniu celor din conducere.
- Bine? - Am priceput.
Brennan, uite ce e.
E vorba de Catalina Wine Mixer, bine?
Batem palma sau ce vrei să spui?
E cel mai mare eveniment de închiriat elicoptere din emisfera vestică,
din 1997.
- De ce tot face asta? - Trebuie să vând sau să închiriez
cel puţin 80 de elicoptere ca să câştig ceva.
Dacă nu câştigi, Brennan, Randy o să-ţi mănânce scula.
Ca Takeru Kobayashi.
L-am văzut făcând asta.
L-ai văzut mâncând un penis?
Era în apele internaţionale, deci nu l-au putut condamna.
Ai cuvântul meu. O s-o dau gata, bine?
Stai aşa, de ce îţi doreşti asta atât de mult?
Să-i aduci pe mami şi tati din nou împreună?
- De ce vreau asta? - Da.
Pentru că vreau profit. Vreau succes.
Vreau să conduc un Range Rover.
Ai face bine, Brennan.
E vorba de Catalina Wine Mixer.
Nancy. Salut.
Salut. Ce faci aici?
Păi, Dale coordonează evenimentul.
Băieţi, trebuia să fie jicama, nu bok choy.
Îmi cer scuze.
Şi am primit o invitaţie de la Brennan.
Poţi să crezi că Brennan a organizat toate astea?
Şi uite aşa suntem cu toţii în Catalina.
- Interesant, nu? - Da, interesant.
- Hei, hei, hei. - Hei.
Nu-i rău. Te descurci.
- Mersi, Randy. Înseamnă mult. - Da.
Faţa ta
mă tentează să-ţi trag una direct în bot.
- Te pot ajuta cu ceva? - Nu. Nu chiar. E din cauza feţei.
Din nou, eşti grozav. Catalina Wine Mixer.
Ne distrăm cu toţii, ne simţim bine.
Datorită ţie. Dar dacă nu-ţi schimbi faţa...
- ... ţi-o schimb eu. - Bine. Bine.
Tot ce pot să fac e să mă gândesc
şi să produc cea mai bună versiune a ceea ce cred că ar trebui să fie.
Nici măcar nu te aud, faţa ta mă scoate din sărite.
- Mersi, totuşi. - O, ţâţe. Stai aşa.
Hei. Salutare, Catalina Wine Mixer.
Ce mai faceţi? Noi suntem Uptown Girl.
Suntem cei mai buni imitatori din California ai lui Billy Joel din anii '80.
"Piano Man"!
M-ai auzit ce am spus?
Nu cântăm aşa ceva,
deci hai să rămânem în anii '80 şi să ne distrăm.
Vă distraţi?
Sper, pentru că, uneori, viaţa e grea.
EVENIMENTUL ANUAL CATALINA WINE MIXER
Şi uneori e greu "să îţi păstrezi credinţa".
Voi doi păreţi că vă potriviţi.
Scumpule.
Doamne, e o petrecere grozavă.
- Bună, Robert. - Bravo.
- Brennan, e fantastic. - Bravo.
Sunt impresionat.
- Bună tati. Bună, Nancy. - Bună, Dale.
- Bună, Brennan. - Mă bucur să te văd.
Mersi că ai angajat firma noastră de livrare.
A fost uşor. Aveţi reputaţie impecabilă.
- Ca pe vremuri, nu? - Da, chiar aşa.
Încă mai ai ochelarii de văzut noaptea?
Nu, nu. A trebuit să-i vând ca să plătesc asigurarea la maşină.
Dar tu? Mai spargi table,
mai faci găuri în dovleci şi chestii din astea?
Nu.
Dar iau aspirină pentru copii, ca să reduc riscul unui atac cardiac.
E logic. Trebuie să fii atent.
- Renunţă la dulciuri. - Mersi.
E o observaţie pertinentă.
Da.
Dale, plăcintele au început să transpire.
Bine. Mă duc.
- Mă bucur că te-am văzut. - La fel.
- Ai grijă de tine. Şi tu tati. - Bine.
- Mă bucur că am vorbit cu el. - Da.
Trebuie să plec.
Ar trebui să ne mai vedem. Cred că a fost foarte constructiv.
- Mâncaţi ceva? - Sigur.
- Duceţi-vă la Outback Steakhouse. - Bine.
M-am ataşat de locul ăla.
Mersi că aţi venit.
Mă bucur că v-am văzut.
Mă bucur că te-am văzut, Robert.
Cred că Brennan a organizat evenimentul ca să ne aducă împreună.
Scuză-mă. Îmi vine să plâng.
Ce ciudat. Pa.
"Start the Fire", frate!
Haide, omule. Cântă ceva din The Stranger!
Nu cântăm decât cântece din anii '80 ale lui Joel.
Muzica lui Billy Joel din anii '80 e de rahat.
Ascultă, cretinule, doar cântece din anii '80!
Aşa că ia-ţi târfa şi şterge-o de aici.
La dracu'.
- Ce e? - Da. Ce e?
Scoate-l de aici. Dă-l afară!
Hei.
Hei, frumos, cretinule. Mi-ai stricat afacerea. Şi petrecerea.
Calmează-te. N-am realizat că o să vezi.
Ştii ceva? Mă coşti bani.
Nici măcar nu e o judecată de valoare.
- La fiare vechi cu tine. - Derek, hai să discutăm.
Nu.
- Hei. - La naiba.
- E totul în regulă? - Nu. Tocmai m-a concediat.
Ce s-a întâmplat cu muzica?
Trupa a plecat. Tipul s-a speriat.
Derek m-a concediat.
- Nu-i mare scofală. - Robert, n-ai înţeles.
E vorba de Catalina Wine Mixer!
Unii ar omorî ca să obţină slujba mea.
- Are dreptate. E mare scofală. - Am o idee:
Văd o scenă goală.
Văd tobe, văd un toboşar.
Văd un microfon şi văd un cântăreţ.
- Tati, totuşi. - Ce?
- Am renunţat. - N-o facem.
Ascultaţi-mă. Dale, uite, când eram mic,
când eram copil, mereu am vrut să fiu dinozaur.
Voiam să fiu un Tyrannosaurus rex în mod special.
Mi-am pliat braţele şi am hoinărit prin curte,
am alergat pisicile din cartier, am mârâit şi am răcnit.
Toţi mă ştiau şi se temeau de mine.
Şi într-o zi tata mi-a spus:
"Bobby, ai 17 ani. E timpul să laşi copilăriile."
Şi eu am zis: "Bine, tati."
De fapt voia să spună: "Nu mai face pe dinozaurul şi găseşte-ţi o slujbă."
Dar, mă gândeam eu în sinea mea: "O să fac medicina,"
"o să practic o perioadă, şi o să mă întorc."
- Tati... - Asta e o aptitudine?
Dar am uitat cum se face.
Eşti uman.
- N-ai putea niciodată să fii dinozaur. - Da.
Hei, mi-am ieşit din mână.
- Tati, care e morala? - Da.
Morala e: nu-ţi pierde dinozaurul.
Da. Nu-mi plăcea deloc aşa cum eraţi înainte.
Adică, vă uram.
Dar mă doare inima să vă văd aşa de distruşi şi de normali.
Ascultaţi-mă, nu mă ascultaţi...
Prestigiu Global, asta trebuie să faceţi.
- Adică să o facem? - Exact asta spun.
Ce zici, Brennan?
Mi-e aşa de teamă. O să fac ceea ce e logic:
o să intru în şomaj
şi o să încerc să găsesc o slujbă la o firmă de închiriat maşini.
Pentru că au o structură corporatistă excelentă
şi îţi permit să fii propriul tău şef.
Tata are dreptate.
Nu mă recunosc.
Mă simt jalnic. A trebuit să mă scol la 10:00 dimineaţa.
Şi deşi am emoţii,
o să mă urc pe scenă
şi o să cânt o muzică frumoasă pentru o lume tristă.
- Dale... - Acum îmi recunosc băiatul.
Mulţimea asta o să-l mănânce de viu.
Stai, ce face acolo?
Cineva să-l dea dracului jos de pe scenă!
Salut. Ce faceţi?
Mă numesc Dale Doback, şi sper că vă place distracţia.
Arată-le ce poţi, Dale!
Bărci şi gagici
Dă-te jos de pe scenă, cretinule!
Nu mai ţipaţi la el.
- Groaznic! - Groaznic!
E şi el o fiinţă umană.
Dale e poponar Dale e poponar
Nu!
Vreau bărcile mele Pline de gagici
E singur, Brennan. E singur pe scenă.
Vreau bărcile mele Pline de gagici
- Eşti jalnic! - Ce faci, Brennan?
Vreau bărcile mele...
Brennan, nu!
- Ce ai făcut? - Doamne, Nancy.
Nu suportam să-l văd aşa. Mi-e dor de fiul meu.
În regulă. Lasă-mă şi pe mine. Începi uşor, dar termini în forţă.
- Bine. Hei, Brennan? - Da.
- Mersi că te-ai urcat. - Nicio problemă, Balaurule.
Se va produce o mică schimbare.
Omul meu de încredere, Brennan.
Vreau bărcile mele
- Ai reuşit, Derek. - Am reuşit să-l fac să zboare!
Brennan, eşti cel mai bun frate mai mare!
... covoraşe. Care se asortează cu scaunele şi voiam...
Am călătorit 800 km să-ţi dau sămânţa mea.
Pădurarule!
Bate tobele alea bine, Dale!
Scuze.
- Suntem Prestigiu Global! - Prestigiu Global!
- Al naibii Catalina Wine Mixer. - La naiba, e Catalina Wine Mixer.
E Catalina Wine Mixer.
Brennan, a fost sublim.
Grozav. Suntem mândri de amândoi.
- Mersi. - Incredibil.
- Mersi mult. - Hei.
Deci mi-am făcut norma. Am vândut o grămadă de elicoptere.
- Ce bine. - Da.
Uite ce e, nu mă prea pricep la înflorituri şi inimioare
dar, Brennan, când mă uit la tine, acum,
nu vreau să-ţi strâmb mutra aşa cum voiam înainte.
Mersi, frate.
- A fost frumos. - A fost drăguţ.
Da.
- Ce facem acum? - Putem să ne îmbrăţişăm.
Da, ţi-ar plăcea, poponarule. Scuze...
Bine.
- E în regulă. - Bine.
- Asta aşteptam. - E rampa noastră de lansare.
E fantastic.
Nu am mai făcut aşa ceva niciodată, deci nu are cum să fie perfect.
A fost bine.
- Aşa mi s-a părut. - Aproape o îmbrăţişare.
- Bună, Brennan. - Denise. Salut.
Robert, mami, Derek, prietena mea, Denise.
- Bună. Îmi pare bine. - De fapt sunt psihologul lui.
- În niciun caz nu ieşim împreună. - Da.
Brennan mi-a zis că o să se arunce dintr-un elicopter,
într-o apă plină de rechini
deci, aveam obligaţia juridică de a veni aici.
Înţeleg.
Nu vrei să apari prea nerăbdătoare şi asta e o strategie bună.
Eşti tipul de facilitator. Crezi că ajuţi...
- ... dar nu e aşa. - Şi tu eşti genul de păstrătoare.
Ce crezi?
Brennan, cred că ai avut un curaj extraordinar.
Şi spun asta
în sensul cât se poate de clinic şi profesional,
fără nuanţe emoţionale, intime, sexuale,
sau de altă natură, care ţi-ar putea trece prin cap.
Doamne, o să mă faci să plâng.
Din ce poezie e? E James Joyce?
Alice...
- ... îmi place să fac sex cu tine. - Da.
Da. Dar eşti căsătorită.
S-a terminat.
E o nebunie. Sunt mamă.
Am doi copii, un soţ şi o casă frumoasă.
- Nu pot să-mi fac de cap cu tine. - Ne-am distrat, nu?
- Da, atât cât a durat. - Mă bucur. Bine, atunci, baftă.
- Nu. - Doamne, Dale!
- Te rog, nu mă părăsi. - Doamne. Uite ce balenă!
Unde?
Dale!
Şase luni mai târziu
Eram cu Seal
şi ne îndreptam cu elicopterul spre tabăra din Everest...
- ... şi ghidul nostru... - Derek. Derek.
- Scuze. Da. - Nu uita, am vorbit despre asta.
Dale, Brennan. Spuneţi-mi despre afacerea cu karaoke.
Grozavă, tati. Da. O numim Karaoke 'n' Roll.
Avem şase baruri, trei restaurante şi încă două vor să semneze.
- E în ascensiune. - Fantastic.
De obicei, karaoke e: "Deschis tuturor."
- "Veniţi sus aici şi distraţi-vă." - Dar nu şi voi.
"Dacă nu poţi cânta, stai jos." Ăsta e moto-ul.
- E de clasă înaltă. - Vă merge aşa de bine.
Băieţi, am o surpriză de Crăciun pentru Dale şi Brennan.
- Vreţi s-o vedeţi? - Da!
- Sigur! - Hai s-o vedem! Haide.
- Nu trage cu ochiul. - Miroase a prăjituri.
Ai răbdare. Nu, nu.
Domniţa împodobită
- E o pinata, nu? - Aveţi răbdare. Aveţi răbdare.
- Ai răbdare. - Mi-ai luat un tigru?
Deschideţi ochii.
Crăciun fericit.
La naiba!
Nu pot să cred că ai urcat barca în pom.
E nemaipomenit!
- E Domniţa împodobită. Trăieşte! - Nu pot să cred.
- Cum ai urcat-o aici? - Robert, e grozav.
Pălării de piraţi!
Reviste Hustler!
Tati, ce gest frumos!
- Arbalete! - Arbalete!
V-a venit mintea la cap şi în sfârşit ne-aţi luat ceva mişto.
Amândoi ştiţi că asta nu e-n regulă, nu-i aşa?
- Da. - Bineînţeles.
Dar Brennan sigur ştie să poarte pălăria aia de pirat.
- Măşti de Chewbacca! - Măşti de Chewbacca!
E în regulă că masca mea nu e de calitate.
Zice: "Nu, că mi-ai luat maşina zilele trecute ca să n-o pot lua eu."
Şi eu zic: "O să mi-o cumperi sau îţi trag una în bot."
La naiba.
Măi să fie. E Dale Doback şi iubiţelul lui.
Bastoanele şi pietrele o să îmi rupă oasele
dar o să-ţi trag una în biluţe, Gardocki!
Pe ei!
- Unde crezi că pleci? - Acasă.
- Vrem să îţi arătăm ceva. - Vino.
- Vezi căcatul ăla alb de câine? - Îl vezi?
- Da. - Nu e amuzant să stai cu nasul acolo.
- Nu. - Vezi?
Acţiunile tale au consecinţe!
Când oprimi oameni, ei se revoltă cu încrâncenare!
Du-te acasă.
Noi nu suntem ca tine. Suntem adulţi, tembelule!
Salută-l pe tatăl tău. Am fost colegi de liceu.
Poliţia o să vină în curând.
Cred că aşa e când eşti adult.
Hei.
Pot să te întreb ceva?
Da, sigur.
Ştii, când ne-am mutat împreună...
Da.
- Te-ai atins de tobele mele? - Nu, deloc.
Pe bune, nu mă supăr. Voiam doar să ştiu.
Da, ştiu. Ai zis că nu te superi.
Şi eu am zis că nu. Nu m-am atins de ele. Niciodată.
- Atunci îţi datorez scuze. - Nu.
Nu-mi datorezi. Deloc.
De ce nu accepţi scuzele, dacă nu ai făcut-o?
Pentru că sunt de treabă. Nu contează.
SupRip: Raduk74 Subs.ro Team @ www.subs.ro
Paşaportul meu e la tine.
E în regulă.
FRAŢI VITREGI
Nu-ţi face griji. Nu o să întârzii.