www . OpenSubtitles . org
Traducerea: Urban Legend Subtitrari-noi Team
Bun... La mulţi ani, mamă!
Este pentru mine?
- Arăţi a 40 de ani, nu a 50. - Charlie, te rog.
Dar îţi mulţumesc. Apreciez. Îl pot deschide acum?
Da, deschide-l, te rog.
Dumnezeule.
- Îl ador! - Îţi place?
- E atât de frumos! - Poate fi schimbat dacă te decizi.
Nu, nu o să fac asta. Îl ador maxim.
Îmi cer scuze c-am întârziat.
Lisa nu vine?
Nu. Ne-am despărţit.
Da, am văzut că ţi-ai schimbat statusul în singur... Din nou.
Am uitat cadoul.
L-am uitat acasă.
E în regulă. Sper doar să nu fi cheltuit foarte mult.
Nu îţi face griji. Nu a cheltuit.
Unde ai fost?
La urgenţe era nebunie.
Un tip înjunghiat de şase ori.
Câteva aproape de inimă.
Tom, e timpul să mâncăm. Te rog.
Nu chiar, nu?
Aproape.
Deci, ce fel...
Mamă, ai vorbit cu Lydia?
Da. A dorit să fie prezentă, dar are o audiere foarte importantă.
Pentru ce?
Cred că e vorba despre o emisiune TV...
"Enemy" şi ceva.
Ar putea fi o ocazie importantă.
Da, ar putea fi.
Dar nu prea cred.
Răutate!
Opreşte-te!
Anna, cred că atunci când erai mică tu tăiai capetele păpuşilor.
Nu, sora mea şi cu mine eram foarte apropiate, de fapt.
Îmi pare rău, vorbeam de Anna şi Lydia.
Oh, Doamne. Nu ştiu de ce am spus asta.
Suntem aici să te sărbătorim, mamă, aşa că, tată ce zici de un toast?
Tată!
Toast.
Da, desigur.
Pentru cea mai frumoasă şi inteligentă femeie pe care am întâlnit-o vreodată.
- La mulţi ani! - Te iubim!
Numele meu este Friedrich Johnson. Sunt profesor-asociat
de Ştiinţe Cognitive aici, la Universitatea din Los Angeles
şi vreau să vă prezint următorul conferenţiar care a venit din New York.
În disertaţia mea, am alocat aproximativ un capitol şi jumătate
despre oaspetele meu de astăzi şi despre unde credeam eu că greşeşte.
Apropo, de fiecare dată când eu şi Alice aveam păreri împărţite ea avea dreptate.
Alice Howland este un reputat profesor de lingvistică de la Universitatea Columbia.
A scris o carte celebră cu privire la funcţionarea neuronilor
în timp ce se ocupa cu creşterea celor trei copiii ai săi!
Sunt sigur că au fost câteva momente dificile pentru ei.
Cartea sa este acum o piatră de temelie în domeniul analizei lingvisticii
la nivel mondial.
Vă rog, să-i urăm bun venit Dr. Alice Howland!
Mulţumesc!
Majoritatea copiilor vorbesc şi înţeleg limbajul matern
înainte de vârsta de patru ani, fără nicio pregătire în prealabil,
sau orice altă metodă de învăţare.
Cum poate fi posibil un asemenea rezultat remarcabil?
La această întrebare au încercat să răspundă oamenii de ştiinţă încă din perioada lui
Charles Darwin care a scris un jurnal despre începuturile într-ale vorbirii
ale fiului său cel mic.
El a observat că omul are o tendinţă instinctuală de a vorbi
aşa cum putem observa în murmurul copiilor mici.
Multe s-au descoperit de atunci.
Dar astăzi vreau să ne concentrăm pe studiile mele recente
privind învăţarea formelor verbelor iregulare
de către copiii cu vârsta între 18 luni şi doi ani şi jumătate.
Acum, s-ar putea spune că aceasta se încadrează în tradiţia academică
de a ştii mai multe şi mai multe despre cât mai puţine şi mai puţine
până când vom şti totul despre nimic.
Dar sper să vă conving că pentru a înţelege aceste observări ale copiilor
de la...
Ştiam eu că nu ar fi trebuit să beau acea şampanie!
de la... o înţelegere naturală a unui limbaj impus,
vom învăţa informaţii cruciale despre relaţia dintre
memorie şi coordonare, care este esenţa comunicării.
Lexical...
- Bună! - Bună!
Scuze. M-ai luat prin surprindere.
Intra. E mizerie, dar sunt în curăţenie.
Bine, nu îţi face griji.
Băieţii sunt foarte neglijenţi.
Bucătăria este un câmp de luptă, dar îi antrenez, aşa că...
Să vedem ce se întâmplă.
Şi ei unde sunt?
La serviciu.
Doug lucrează la Starbucks, Malcolm se ocupă cu livrările.
Cred că asta este ceea ce numim actori în devenire, nu?
Eşti implicată cu vreunul dintre ei?
Doug este homosexual iar cu Malcolm am avut ceva, dar...
S-a terminat.
Dar el mi-a găsit locul de la Brooklyn Space.
- E un teatru renumit. - Aşa am auzit şi eu.
Mulţumesc, da, am terminat.
Ar fi minunat dacă ai putea veni să vezi partea în care joc.
Tatal tău a spus că eşti minunată.
A fost bine. Nu a fost cea mai bună seară a mea, dar cel puţin
a putut să-şi facă o idee.
Să ştie pe ce a dat banii.
Ce vrei să spui?
A fost foarte frumos din partea lui să ajute...
Cum a putut ajuta compania?
Este responsabilitatea noastră ca membrii să strângem fonduri
pentru piesele în care jucăm.
Şi în cele din urmă să câştigăm o parte din încasări, aşa că...
Suntem parte din...
Deci, practic plăteşti ca să joci.
Nu.
Este un grup de teatru. Este realitatea situaţiei.
Aşa funcţionează aici, în Los Angeles.
Lydia... Nu crezi că e timpul să reconsideri totul?
Eşti atât de deşteaptă!
Poţi face mult mai multe în viaţă.
- Cum ar fi să merg la facultate? - Da, da, cum ar fi să mergi la facultate.
Niciodată nu am discutat despre asta. În fiecare zi din viaţa mea.
Am descoperit ce trebuie să fac şi o fac.
E un lucru bun!
Dar în detrimentul cui?
Îl ajuţi pe Tom cu Medicina.
Pe Anna cu Facultatea de Drept.
Draga mea, acestea sunt slujbe adevărate.
Doar că nu vreau să-ţi limitezi opţiunile.
Vrei să îmi influenţezi alegerile.
Nu, nu.
Sunt foarte fericită.
Îmi pare rău, eu nu...
Nu vreau să ne certăm pe tema asta.
- Uită ce am spus, bine? - Este deja uitat.
E telefonul tău?
E doar un joc de care eu şi sora ta suntem obsedate,
- este cu cuvinte încrucişate. - Înfricoşător.
Nu vrei să te joci cu ea, e demonică.
Nu mă surprinde deloc.
John?
Bună?
John?
Unde eşti?
Ali?
- Eram îngrijorat... - Nu, sunt foarte transpirată.
Cum a fost?
Poftim?
La Universitate!
A fost bine. Au fost foarte receptivi.
Sunt sigur că au fost.
Cum a fost cu Lydia?
Bine. Ştii...
V-aţi certat?
Am petrecut toată după-amiaza încercând să nu ne certăm.
Dar trebuie să îţi spun că vestea cum că ai contribui cu bani
pentru teatru nu prea a ajutat.
- Ţi-am spus despre asta. - Nu, nu mi-ai spus.
Am crezut că da.
Nu mi-ai spus.
Ştiu că nu îţi place asta, dar am lucruri de făcut la laborator
aşa că am putea merge împreună acolo.
Nu vreau să mă întorc în campus, am alergat
şi trebuie să mă liniştesc puţin acum.
- Te simţi bine? - Da.
Da, sunt bine. Dar ai spus că vom petrece seară împreună.
Aşa am spus. Şi aşa vom face. Mă întorc cât de repede pot
şi putem urmări un film.
Iartă-mă, dar sunt epuizată.
Odihneşte-te.
Relaxează-te.
Am început să uit lucruri. Lucrurile mici şi enervante,
cum ar fi cuvinte şi nume, şi apoi m-am pierdut complet.
Alergând prin campus. Am vorbit cu medicul meu despre asta,
mi-a spus că ar putea fi menopauza, iar ultima mea menstruaţie
a fost în luna februarie, dar apoi am avut alta în septembrie,
chiar înainte de ziua mea.
Luaţi medicamente, suplimente?
Iau multivitamine. Ulei de peşte, calciu, fier.
Din când în când iau somnifere când călătoresc.
- Aţi avut lovituri la cap? - Nu.
Vă consideraţi deprimată sau stresată în acest moment?
Nu. Lucrez foarte mult, dar îmi place.
- Dormiţi bine? - Da, şapte ore pe noapte.
O să vă rog să memoraţi un nume şi o adresă şi apoi vă voi întreba despre ele
din nou mai târziu, bine?
Bine.
John Black, 42, Washington Street, Hoarbook.
Puteţi repeta?
John Black, 42, Washington Street, Hoarbook.
- Minunat. Ce vârstă aveţi? - 50.
- Ce zi e azi? - 26 Noiembrie.
Unde ne aflăm?
Suntem la etajul trei al clădirii Presbyterian din New York.
Puteţi să-mi spuneţi pe litere cuvântul "apă"?
A-APA.
Acum, de la coadă înapoi.
Spuneţi-mi ce vedeţi pe aceste planşe.
Cleşte.
O scrisoare.
Un căluţ de mare.
Şurubelniţă.
Un elefant.
Spuneţi-mi despre părinţii dvs.
Au murit. Mama şi sora mea au murit într-un accident de maşină când aveam 18 ani.
Tatăl meu a murit în 1999 din cauza problemelor hepatice.
- Hepatită? - Ciroza.
A fost un alcoolic.
Cum era în ultima perioadă?
Incoerent.
De neînţeles.
De fapt, nu ne vedeam foarte des.
A locuit în New Hampshare şi nu eram foarte apropiaţi.
Îmi pare rău.
- Mai aveţi alţi fraţi? - Nu. Am avut doar o soră.
Acum îmi puteţi repeta acel nume şi acea adresa menţionate mai devreme?
John Black...
Şi adresa?
La naiba, am uitat.
A fost 42, Earlguile Street, Cole Street, Washington Street sau South Street?
Am fost tulburată de discuţia despre părinţii mei, o putem face din nou?
- E suficient pentru moment. - Am înţeles.
Vreau să facem un RMN pentru a exclude unele lucruri.
Precum ce? Pentru că eu cred că am o tumoare pe creier.
Este o măsură de precauţie. Dar ne va ajuta să vedem dacă există anumite leziuni
sau vreun semn de accident vascular cerebral, şi să vedem ce se întâmplă.
Am înţeles. Ce ar trebui să fac între timp?
Câteva exerciţii pentru a ajuta circulaţia sanguină,
să beţi multă apă, hidratarea este esenţială pentru memorie.
Şi data viitoare când mai veniţi, puteţi veni cu cineva
care va cunoaşte bine?
Soţul sau o rudă apropiată?
Sigur că da.
Stetoscop. Mileniu. Arici.
Catod. Rodie. Spalier.
- Bună? - Bună! Intră!
Bună, mă bucur să te văd!
- Ea e Janie. - Bună, eu sunt Alice.
- Mă bucur că ai venit. - Vă mulţumesc pentru invitaţie.
Dragul meu, intraţi şi puneţi nişte vin în pahare
şi ia şi chestia aia cu brânză... bine?
- Mă bucur că eşti cu noi, Janie. - Mulţumesc.
Câte ouă trebuie?
Catod. Rodie. Spalier.
Bună, mamă.
Bună!
- Crăciun Fericit. - Crăciun Fericit!
Cum a fost zborul?
Oribil. Un bărbat a tuşit tot timpul.
Sper să nu te îmbolnăveşti.
Asta e ceea ce cred eu că e?
Da.
- Pâine cu fructe? - Da, preferata ta.
Mama! Crăciun Fericit!
- Ai văzut ultimul meu cuvânt? - Nu, nu am avut timp, draga mea.
- Ocupată? - Da.
- E o carte de bucate. - Hei, nu strica surpriză.
Deja am postat pe Twitter.
Cum este California?
Se răceşte.
Mai cald decât aici?
Da.
Ceva mai cald decât aici.
Hei, ce ar fi să ieşiţi de aici, astfel încât să mă pot concentra
la ceea ce pregătesc eu aici?
- Unde e tata? - E sus.
- Pot să te ajut cu ceva? - Nu, sunt bine.
Mergi şi bea ceva.
- Va fi un deliciu. - Aşa şi sper!
Va fi!
Abia aştept!
REŢETA PÂINE CU FRUCTE
Este o decizie importantă. Suntem încântaţi.
Iar locul ne-a fost recomandat de prietenii nostrii care au încercat de ceva ani.
Şi tocmai au avut primul lor copil.
O să vedem.
Am auzit lucruri bune despre această clinică.
Bun! E scump, dar vrem cu adevărat să încercăm.
Vei fi mama, e super!
Ştiu!
- Ce supa e, mamă? - E o surpriză.
Bună, eu sunt Alice, mă bucur că ai venit.
Sunt Janie.
Mă bucur să te cunosc.
Cred că merit un pahar de vin, nu credeţi?
- Alb? - Da, mulţumesc.
Toată lumea are pahar?
Da, avem!
Să ţinem un toast.
- Pentru Crăciun. - Crăciun Fericit!
Nu văd nimic neobişnuit la RMN.
Irigarea cerebrală e bună, niciun semn de accident vascular cerebral.
- Nicio urmă de tumoră. - Slavă Domnului.
Şi analizele la sânge sunt foarte bune.
Ceea ce mă îngrijorează sunt testele de memorie
pe care le-ai făcut.
Ai memorie sporadică, în totală discordanţă cu vârsta ta.
Şi există dovezi de declin la nivelul funcţiilor mentale.
Cred că ar trebui să facem o scanare a creierului.
Este similar cu RMN-UL, dar ne arăta ceea ce...
Ştiu ce este.
Ce anume căutaţi?
Vreau să văd dacă rezultatele ne arată că ar fi vorba de boala Alzheimer.
Ar fi ceva rar având în vedere vârsta dvs,
dar vă potriviţi profilului.
Data trecută am cerut să veniţi însoţită.
Am crezut că nu era necesar.
Am înţeles. Dar data viitoare, ar fi bine să veniţi cu cineva, bine?
"Medicamentele nu sunt eficiente în reducerea simptomelor
care au fost testate pe şoareci."
Nu sună bine.
Spune-mi despre asta.
Lucrăm la asta de luni întregi!
Se pare că enzima beta nu afectează dezvoltarea
simptomelor la şoareci.
Dar efectele secundare?
Nu foarte multe. Ameţeli.
Oh, Doamne. Înapoi la zero.
Vom fi liberi amândoi pe 17?
Nu-mi amintesc.
Phil şi Diane se gândesc să vină la sfârşit de săptămână.
Cât timp vei insista să faci asta?
Până când este curată.
John, dragă, trezeşte-te.
Cât este ceasul?
Trebuie să vorbesc cu tine.
Eu...
Cred că e ceva în neregulă cu mine.
Ce vrei să spui?
Am fost la un neurolog.
Ai fost la un neurolog? De ce?
Cred că aş putea avea Alzheimer.
Dragă, nu are niciun sens ce îmi spui.
Am vrut să-ţi spun că eu nu sunt sigură de nimic, dar
am făcut mai multe teste şi sunt foarte speriată.
Asta e nebunie completă!
Acum ceva timp m-am rătăcit prin campus în timp ce alergam.
Şi nu pot să îmi amintesc programări, cuvinte...
Dragă, toţi avem probleme de memorie,
este un semn că îmbătrânim.
Ieri nu mi-am putut aminti cuvântul...
Nu e aşa.
Este ca şi cum amintirile se pierd.
Dar nu există încă un diagnostic, nu?
Nu.
Deci, cred că e ridicol, este un nonsens...
La naiba, de ce nu mă iei în serios?
Nu, ştiu ce simt, ştiu cum se simte.
Simt că nenorocitul meu de creier este pe moarte!
Şi că tot ce am muncit toată viaţa mea dispare!
Că totul dispare...
Vino aici.
Nu plânge.
La ce oră e interogarea?
La 11.
Asta îţi oferă ceva timp.
Voi întârzia puţin pentru că am o întâlnire.
Când mă întorc, putem lua cina, ceva thailandez.
Bine, eu doar...
Aseară eram obosită, atâta tot.
Două lucruri: Este prea devreme pentru a trage concluzii, şi doi
indiferent de ce se întâmplă, eu voi fi aici.
Puteţi vedea clar aici, zonele roşii
are o concentraţie ridicată de beta-amiloid.
Se pare că s-au acumulat de câţiva ani.
Îmi pare rău.
Dar există cazuri de persoane în vârstă cu o concentraţie mare de amiloid
care au funcţiile cognitive normale, nu?
Da, dar nu atât de tineri ca Alice.
Acesta este un caz extrem de rar.
De asemenea, ştiu că un nivel ridicat de amiloid are şi alte cauze
decât boala Alzheimer.
Din păcate, în cazul lui Alice, simptomele confirmă
că ea suferă de această boală.
Nu ar trebui ca acest diagnostic să se bazeze şi pe o testare genetică?
John...
De fapt, aş sugera acest lucru.
În astfel de cazuri, în care apariţia bolii are loc atât de devreme
aş recomanda să se facă teste privind transmisia bolii.
Ar putea fi un caz de boală genetică, ceea ce ar face că totul să fie cu atât mai rar.
Putem face o programare la un genetician.
Acest lucru poate să-mi afecteze şi copiii?
Da.
Presupunând că am gena, şansa de a o transmite
este de 50%-50%?
Mă tem că aşa este.
Şi dacă ei au primit gena, care sunt şansele
de a dezvolta boala?
Mă tem că şansele sunt de 100%.
Copiii vor fi aici pentru aniversarea noastră.
Nu cred că ar trebui să le spunem.
Nu până când nu vom avea rezultatele.
Le vom avea până atunci, dacă merg săptămâna viitoare.
Vreau să ştiu cât mai curând posibil.
Unde tot întârzie liftul ăsta?
La naiba. Suntem într-un spital mare şi ei nu au un singur lift
care să funcţioneze?
John, e în regulă.
Am fi putut cobora scările până acum.
Nu contează.
Ei bine...
Toată lumea...
Ce se întâmplă?
Of, nu ştiu...
Vă despărţiţi, sau...?
Nu.
Nu, nimic de genul ăsta.
Mama? Eşti bolnavă?
Am consultat un neurolog în ultimele luni şi... am boala Alzheimer.
O formă prematură a bolii.
Nu are niciun sens.
- Eşti sigură? - Fără îndoială.
Are boala.
Dar, la vârsta ei, este...
Este rar, dar a fost confirmat.
- Mă simt... - Eşti atât de tânără.
Nu înţeleg.
Am observat câteva lucruri. Nu ai recunoscut-o pe
prietena lui Tom când a fost aici, de Crăciun.
Lydia!
Ce medicamente iei?
În momentul de faţă, iau R-recept şi Demenda.
Şi pot încetini progresul?
Nu, nu. Mă tem că nu.
Pot ameliora simptomele, dar...
De fapt... John, John. Chestia e că...
Tipul de boală Alzheimer pe care-l am este foarte rar.
Este genetic.
Dumnezeule.
Noi credem că a primit-o de la tatăl ei.
Şi, desigur, suntem îngrijoraţi şi pentru voi trei.
Există un test pe care l-aţi putea face, dar alegerea vă aparţine.
Dacă vreţi să aflaţi sau nu.
Îmi pare rău.
Poate cineva să-mi spună ce avem azi în programă?
Fonologia.
Poate cineva să-mi spună ce este fonologia?
Fonologia
"Fono" vine de la "sunet" din greacă.
Fonologia se ocupă cu studiul sunetelor
dintr-o anumită limba. A nu se confunda cu fonetica.
Bună, Anna.
Bună, mamă.
Te simţi bine?
Am primit rezultatele.
Sunt pozitive.
Oh, Doamne, Anna.
Îmi pare rău.
Îmi pare atât de rău.
Tom e negativ. Lydia nu ştiu.
Dar eu sunt pozitiv.
Dragă mea, cum te simţi?
Sunt bine.
Dar e bine că cel puţin am aflat acum, înainte de inseminare.
Putem testa embrionii, aşa că...
Mă pot asigura că bebeluşul nu primeşte gena.
Anna, unde eşti? Sunt în drum spre o întâlnire,
dar pot anula şi să vin acolo.
Nu, mamă, sunt bine.
Sunt cu Charlie. Sunt bine.
Nu, vreau să vin. Pot să vin... Vreau să fiu acolo. Pot să vin.
Nu, te rog nu te îngrijora.
O să fiu bine.
Bine.
Te iubesc, draga mea.
Şi eu te iubesc.
La revedere.
"Am aşteptat cu nerăbdare acest curs, dar am fost dezamăgit.
Conţinut a fost unul confuz, lipsit de sens.
Clasa a fost o pierdere de timp, doar văzând versiunea online."
Nu am putut urmări lecţiile dr... Howland.
Chiar şi ea părea să se piardă în detalii."
Eric, îmi pare rău.
Nu ştiam că elevii simt în acest fel.
Evident, voi face nişte ajustări
şi putem reevalua performanta mea în semestrul viitor.
Totul e în regulă? Între tine şi John?
Da, totul este bine cu John.
Pot să te ajut cu ceva? Stresul, depresia...
- Nu, nu. E... - Abuz de substanţe?
Dumnezeule, nu! Eric, nu e asta.
E ceva medical. Este o condiţie...
medicală.
Recunosc că a fost greu să învăţ în ultimul semestru.
Nu am crezut că poate fi atât de vizibil.
Alice, nu înţeleg.
Am o uşoară insuficienţă renală cognitiva.
Poţi traduce asta pentru mine?
În februarie am fost diagnosticată cu o formă precoce a bolii Alzheimer.
Poftim?
- Alice, Dumnezeule, îmi pare rău. - E devreme.
Este încă într-un stadiu incipient.
Va limita abilităţile mele în timp, dar pentru moment mă simt...
Nu este nevoie...
Noi nu vrem să fim un stres suplimentar, ar fi contraproductiv.
Mă descurc cu stresul.
Mi-ar plăcea să rămân aici atâta timp cât considerăm asta posibil.
Voi înştiinţa departamentul.
Da, desigur.
Îmi pare extrem de rău.
Vreau una medie cu afine şi nucă de cocos, vă rog.
Bună.
Alice, unde ai fost?
Am fost să alerg.
Ai fost plecată două ore, am fost îngrijorat.
Apoi m-am dus să mănânc o îngheţată.
- Îngheţată? - Da.
Sper să te fi bucurat, pentru că ai ruinat planurile pentru cină.
Susan Kirby şi soţul ei?
Îmi pare rău, am uitat.
Am Alzheimer.
Ţi-am trimis mesaj, e-mail, sunt atâtea căi de...
John, mi-am cerut scuze!
E directorul departamentului, la naiba.
Nu ştiu unde ai fost, dacă ţi se întâmplă ceva?
De ce nu ai luat telefonul?
Ţi-am spus, nu pot să-l iau cu mine când alerg.
De ce nu porţi o borsetă?
- E atât de jenant? - Da!
Urăsc ce mi se întâmplă.
Şi eu urăsc asta.
Trebuie să continuăm să facem ceea ce este important în vieţile noastre.
Trebuie să încercăm.
Sau o să o luăm razna.
Ştiu, John. Îmi pare rău.
Nu ştiu cum să mă comport la o cină.
Poate nu-mi amintesc numele,
sau să nu pot răspunde la întrebări simple, ca să nu mai vorbim de bancuri!
Cred că te comporţi foarte bine în ultima vreme.
Comparativ cu ce?
Aş fi vrut să am cancer.
- Nu spune asta. - Ba da, chiar aş fi vrut.
Nu mi-ar fi fost atât de ruşine.
Când ai cancer
lumea poartă panglici roz pentru tine,
face drumeţii,
strânge bani, iar tu nu te simţi că...
ca o...
Nu-mi amintesc cuvântul.
Zona verde s-a renovat în 2013,
iar înăuntru lifturile au fost schimbate,
s-au mai renovat amfiteatrul, biblioteca şi salonul.
- S-a îmbunătăţit ventilaţia. - Foarte bine.
De asemenea, s-au schimbat şi vechile uşi de securitate.
Acum, rezidenţii primesc o brăţară
care îi împiedică să folosească liftul sau să iasă din clădire,
în funcţie de nivelul fiecăruia.
Nu ştiu dacă aţi experimentat asta cu părinţii dvs,
dar ei au de multe ori viaţa de noapte şi o petrec cutreierând pe aici.
E preventiv, fără a le lasa însă impresia că sunt prizonieri în acest loc.
Înţeleg.
După o observare atentă am realizat că activităţile de grup
alunga timiditatea şi insecuritatea datorate confuziei în care se afla
şi pe care le experimentează printre alţi mulţi stimuli.
Astfel încât redefinim activităţile
pentru a include toate interacţiunile dintre personal şi rezidenţi.
Echipa caută oportunităţi de a se conecta cu rezidenţii,
începând cu informaţiile despre cine au fost înainte
şi despre ceea ce le face plăcere.
O femeie care a lucrat ca asistenţă medicală
petrecea cea mai mare parte a zilei scriind scrisori.
E sfâşietor.
Dă, dar este un comportament pe care-l vedem din când în când.
Nu există restricţii privind orele de vizitare,
prietenii şi familia sunt bineveniţi zi şi noapte.
Se pare că nimeni nu a venit astăzi.
Duminică este ziua când vin de obicei.
Este un scaun cu alarma.
Unii rezidenţi îl folosesc când au nevoie de ajutor.
- E în regulă? - E doar o măsură de precauţie.
Sunt toate femei.
Avem majoritatea femei care trăiesc aici,
dar există şi bărbaţi, el e William.
William a fost în echipa care a pus primul satelit pe orbită.
Care este numele primului copil?
Nu e suficient de puternic pentru mine ca să mă ajute să dorm.
Vrei să încerci Lunesta?
Ce zici de Rohypnol?
Este foarte puternic.
Am nevoie de ceva mai puternic.
Pe ce stradă locuieşti?
Bună, Alice.
Eu sunt tu.
Am ceva important să-ţi spun.
Ai ajuns în punctul
în care nu mai poţi răspunde la orice întrebare.
Acesta este următorul pas.
Sunt sigură de asta.
În camera ta e un dulap pe care se afla o lampă albastră.
Deschide sertarul de sus.
În spatele sertarul e un flacon cu pastile.
Pe el scrie, "ia toate pastilele cu apă."
Sunt multe pastile în acel flacon.
E foarte important să le înghiţi pe toate.
În regulă? Şi apoi...
Întinde-te pe pat şi dormi.
Şi nu spune nimănui ce faci.
CÂND NU MAI POŢI RĂSPUNDE LA NICIUNA DIN ACESTE ÎNTREBĂRI,
DESCHIDE DOSARUL DE PE DESKTOP NUMIT "BUTTERFLY".
Ali!
- Îmi place aici. - Şi mie.
- Cantorini. - Cantorini.
- Îţi vine să crezi c-a fost acum 30 de ani? - Nu-mi face asta.
Doamne!
A fost o perioadă dificilă.
Au fost multe probleme, dar anul următor a fost mult mai bine.
Dă, sunt de acord.
Ştiu că am mai spus acest lucru,
dar îmi pare rău că nu am cunoscut-o pe mama ta.
- Sau pe sora ta. - Şi mie îmi pare rău.
Ne-am distrat de minune.
Ai fi vrut mai mult atunci?
Dacă te referi la sex oral pe plajă, sigur că mi-ar fi plăcut.
Dă, la totul.
Totul s-a întâmplat atât de repede.
Anna s-a născut şi carierele noastre...
Erai neobosită, voiai totul.
Şi totul dintr-o dată.
Aşa sunt, aşa îmi place.
Anna îmi seamănă, nu?
Îmi place aşa cum eşti.
Îmi place totul la tine.
Mulţumesc lui Dumnezeu pentru asta.
Totul e minunat, ştii? Îmi place aşa cum e acum.
Să laşi Universitatea.
De ce nu îţi iei un an liber?
Şi ce să fac? Să conduc un tractor la ţară?
Său... poţi petrece mai mult timp aici.
Stăm împreună.
Cred că o vară pe insula este tot ceea ce pot face.
Ştii ce?
Acesta poate fi ultimul an în care să mai fiu eu însămi.
Te rog, nu spune asta.
Pe ce stradă locuieşti? W112th
În ce lună este ziua ta? Octombrie
John?
Sunt aici!
Când trebuie să mergi la conferinţă?
Luni.
- Şi când vine Lydia? - Lydia vine duminică.
Ea nu trebuie să vină atâta drum doar ca să aibă grijă de mine.
Vine să îţi prezinte piesa asta, îţi aminteşti?
Chiar aşa.
Când termin, mergem să alergăm?
Dă, merg să mai pun ceva pe mine.
- Mai alergam? - Îmi pare rău. Uite.
Uite. Am găsit acest album
cu poze cu mama şi sora mea.
Când mergi la conferinţă?
Luni.
- Şi când vine Lydia? - Duminică.
- Alergam? - Da, da, alergam.
Trebuie doar să fac pipi. Mă întorc.
Ali?
Nu am găsit baia.
E-n regulă, dragă. Hai să te schimbi.
Unde sunt?
- Îmi place acest colier. - Da?
- Nu l-ai mai văzut? - Nu.
Mama mi l-a dat.
Când eram mică, prin clasa a doua,
învăţătoarea mi-a spus că fluturii nu trăiesc foarte mult timp,
cam o lună, şi eram foarte supărată.
M-am dus acasă şi i-am spus mamei.
Şi ea mi-a spus: "Da. Aşa e, dar ştii...
ei au o viaţă frumoasă."
Şi asta mă face să mă gândesc la viaţa mamei mele,
la viaţa surorii mele.
Şi, într-un fel, la viaţa mea.
Vei trăi mult, mamă.
Sunt lucruri pe care vreau să le fac.
Vreau să merg în concediu cu tatăl tău,
dar nu cred că se va întâmpla asta.
Vreau să văd că Anna are copil.
Vreau să-l văd pe Tom terminând facultatea.
Şi aş vrea să te văd şi pe tine mergând la facultate.
Nu la Drept, nu la Medicină, ci la Teatru.
În cazul în care ceea ce faci acum nu mai merge,
poţi da lecţii, poţi avea atelier de lucru.
- Ai avea un plan de rezervă. - Da.
Nu vreau un plan de rezervă.
Vreau să fac asta, voi încerca o dată.
Nu va funcţiona dacă eu nu cred în mine.
Eu cred în tine, Lydia.
Dar viaţa este grea.
E mai grea decât crezi.
Vreau să te ştiu în siguranţă înainte de a pleca.
Mama! Pentru Dumnezeu. Trebuie să...
Nu te poţi folosi de starea ta să mă faci să realizez totul.
De ce nu? De ce nu pot?
- Pentru că nu e echitabil. - Nu trebuie să fie echitabil.
Sunt mama ta.
- Corect? - Corect.
- Bună. - Ce faci?
Lucrez, dar tu?
Nimic.
Am nevoie de ceva de citit.
Am crezut că citeşti "Moby Dick".
Da, citeam.
Dar m-am săturat să citesc aceeaşi pagină de mai multe ori.
- Nu mă pot concentra. - Mi se întâmplă şi mie când citesc cartea.
De ce nu încerci ceva mai uşor?
Ce anume? "Şoarecele şi pisica"?
Ce zici de acele cărţi ale Lydiei?
Sunt mai scurte şi mai uşor de citit.
Şi veţi avea şi despre ce să vorbiţi.
Bine.
Lucrezi tot timpul.
Ce mi-a plăcut a fost cum...
... cât de larg... cum evadarea...
A fost minunat.
- Scopul principal. - Da, scopul principal.
Ăsta era cuvântul.
Nu am crezut că a trebuit să treci prin asta.
Trebuie să fi cunoscut cineva care a murit de SIDA.
Da, dragă. Toată lumea avea pe cineva.
Am pierdut mulţi oameni.
Tu ce crezi?
Tu şi Malcolm interpretaţi Mormonii, nu?
Soţul şi soţia?
Ai făcut scenele de la orele de curs?
Cum de ai ştiut asta?
Nu ştiu, probabil mi-ai spus.
Eu nu ţi-am spus.
Atunci, habar n-am cum de ştiu asta.
Mamă, mi-ai citit jurnalul?
De ce?
De ce ai face asta, mamă?
Îmi pare atât de rău.
Lydia, eu nu înţelegeam ce citeam.
Nu ai văzut "Lydia Howland" pe copertă?
- Îmi pare rău... - Nu te cred!
Nu am vrut.
În regulă. Pur şi simplu nu pot...
Lydia, nu... nu ştiu...
- Opreşte-te! - Nu ţi-aş face aşa ceva.
Nu-l poţi mânca.
Ştiu. Fără sushi sau hot dog...
Hot dog este cel mai rău, îmi place hot dog.
Fără alcool, nici ţigări.
- Nici măcar nu ai fumat. - Ei bine, eu...
Nu putem fi prea atenţi.
Mă ţinea de mână, când coborâm scările, a fost foarte drăguţ.
Am încercat să protejez investiţia.
Trebuie să îmi răspunzi la "Cuvinte cu prietenii."
Îmi pare rău, mamă. Nu am avut timp.
- Bună. - Bună! Felicitări!
Mulţumesc.
- Ce mai faci? - Mulţumesc.
Deci sunt gemeni, nu?
- Un băiat şi o fată. - Sună perfect.
Este exact ceea ce ne-am dorit şi noi.
E atât de minunat.
Îmi pare rău, trebuie să răspund.
- Alo. - Cât are sarcina?
5 săptămâni. Ştiu că e foarte devreme,
dar prin câte am trecut şi câte am aflat...
În cele din urmă s-a dovedit de bun augur..
Grozav.
- Mamă, cum te mai simţi? - Sunt bine.
Serios?
Folosesc asta ca să-mi amintească când trebuie să iau medicamentele...
E minunat că tehnologia ajuta.
Lydia, la ce oră începe spectacolul tău?
- La 20. - Ai emoţii pentru mâine seară?
Dă. Voi fi pe scenă,
dar va trebui să uit că veţi fi acolo.
Îmi pare rău, la ce oră ai spus?
- La 20h. - Mamă, nu trebuie să programezi.
Vreau să pun aici.
- Şi unde va fi? - La Teatrul Saugatuck.
- Ai putea să-mi spui pe litere? - Da, este...
Mamă, mergem împreună...
- Saugatuck. - Doamne...
Anna nu ajută.
Tu nu ajuţi. De ce vă faceţi griji despre asta?
Nu e nevoie să-şi amintească.
Las-o să scrie, aşa nu va fi îngrijorată.
Care este problema? Vorbim despre asta cu ea aici?
Nu. Vorbesc cu ea, nu-i aşa?
- Da, aşa este. - Pe tine ce te face să fii expertă?
- Taci. - Maturizează-te, Lydia.
- Suge-o. - Ăsta e destul de matur.
- Fetelor! Fetelor! - Vrei să-mi arăţi?
- De ce este atât de nemernică? - Opreşte-te.
- Taci. - Taci tu.
- Opriţi-vă. - Ce se întâmplă?
Mâncarea a fost delicioasă.
Mulţumesc, Charlie.
Lydia, dragă.
Ştiu că am discutat ceva ieri,
dar nu-mi amintesc ce anume.
- Nu a fost nimic. - Nu, te-am supărat.
Vreau să-mi cer scuze.
Nu, eu trebuie să îmi cer scuze.
Mă simt foarte rău din cauza asta.
Am fost insensibilă ieri.
Mă ierţi, sincer?
Pentru ce?
A fost ceva despre respectul la intimitate,
şi nu am vrut să spun ce am spus şi retractez.
Iartă-mă.
Nu e ca şi cum aş putea să-mi amintesc.
E adevărat. Cel mai bine este să dai drumul.
Cum se simte?
Cum se simte asta?
Nu este întotdeauna la fel.
Am zile bune şi zile rele.
În zilele mele bune
sunt ca o persoană normală.
Iar în zilele rele mă simt ca şi cum nu-mi găsesc locul.
Întotdeauna am fost definită
prin intelectul meu,
prin felul meu de a vorbi, prin modul de a mă exprima.
Şi acum văd cuvintele
în faţa mea şi nu mă pot exprima.
Nu ştiu cine sunt, nu ştiu ce va urma.
Pare oribil.
Mulţumesc pentru întrebare.
Lydia.
Fără secrete.
Ne părăseşti.
Ne laşi în tăcere.
Şi pentru totdeauna.
Rămânem singure.
Pentru un nou început.
Trebuie să continuăm să trăim.
Va veni o vreme când toată lumea va şti motivul,
şi scopul tuturor acestor suferinţe.
Şi nu va mai fi niciun secret.
Acum trebuie să supravieţuim.
Trebuie să lucrăm. Doar să lucrăm.
De mâine voi fi pe cont propriu, şi voi învăţa.
Voi da totul pentru cei care au nevoie de mine.
E toamna acum.
În curând va sosi iarna iar zăpada va acoperi totul.
Şi eu voi lucra.
Doar voi lucra.
Miss Howland, aş putea avea un autograf?
A fost minunat.
Mi s-a părut foarte uşor să mă identific cu ea.
Ai surprins disperarea
dar şi bucuria ei.
Mulţumesc. Asta e minunat.
Vei mai juca în vreo piesă vara asta?
Nu. A fost singură.
Deci eşti aici doar pentru acest sezon?
- Da. - Mamă.
E Lydia. Fata ta.
Ştiu.
Mulţumesc că ai venit. Sunt stânjenită.
Te rog, nu fi stânjenită.
Girafa.
Ciocan.
Pieptene.
Ştiu ce este.
E un fel de pui, dar nu este.
E o raţă.
- Dar aceasta? - O minge de baschet.
Poţi să-mi spui "water" invers?
Foarte bine.
Şi ce ţi-am cerut să memorezi acum câteva minute?
Întotdeauna îmi spui şi nu-mi amintesc.
A fost John Black, John White,
John Jones sau John Smith?
Smith.
Şi adresa lui? A fost Street East, Washington Street
Humboldt Street sau Main Street?
Îmi pare rău că vă întrerup.
Amândoi suntem îngrijoraţi de ritmul în care se produce deteriorarea.
Este normal?
Fiecare caz este diferit.
Cazurile familiale pot progresa foarte repede.
Şi la persoanele cu studii superioare
lucrurile pot fi chiar mai rapide.
Ei susţin procesul mental,
iar aceasta întârzie diagnosticul.
În mod evident memoria lui Alice are minusuri,
dar ea se descurcă incredibil de bine.
Mulţumesc.
Ştiu, eşti descurajat.
Dar am văzut pacienţi stabilizaţi
chiar şi în această etapă.
Nu-ţi pierde speranţa.
Alice, am văzut numele tău în broşura de conferinţe de la
Asociaţia de Sprijin pentru pacienţii cu Alzheimer.
Vei ţine un discurs.
- Vei fi şi tu acolo? - Da. Abia aştept.
Eu voi fi în Minnesota, cu serviciul,
dar sunt îngrijorat. Eşti sigur că e o idee bună?
Având în vedere starea ei, poate fi foarte stresant.
Îmi dau votul meu de încredere.
Sunt sigur că se va descurca minunat.
- Nu îţi e teamă, Alice? - Nu, nu cred.
Mai multe metode de a preveni
aglomerarea de amiloid sunt testate.
E un nou studiu, care combina
inhibitori şi o gamă beta secretaza
iar acest lucru este cea mai bună speranţă a noastră pentru viitor.
Asta este. Acesta este sfârşitul.
E bine, mamă. Foarte bine.
- Destul de ştiinţific. - Da...
Şi sunt sigură că e adevărat, dar...
Dar ce?
Te-ai gândit să-i dai textului o notă mai personală?
Nu înţeleg ce vrei să spui prin personal.
Păi... nu vorbeşti unor oameni de ştiinţă.
Ceea ce vreau să ştiu e:
Cum te simţi? Cum se simte?
Ce înseamnă această boală pentru tine?
Nu ai ascultat, pentru că este tot acolo.
- În discurs. - Bine.
Nu mă mai întreba, atunci.
În regulă. Nu voi întreba, atunci.
Mama. Încercăm din nou, bine?
Nu pot, pentru că am citit tot deja.
Folosesc acest...
marker galben pentru a sublinia astfel încât să nu trebuiască
să citesc aceeaşi linie
din nou, şi din nou, şi din nou.
Am înţeles. Perfect. Doar printează un alt exemplar.
Ştii că mi-a luat trei zile ca să scriu toate aceste lucruri?
- Printează o altă copie. - Nu, mi-a luat trei zile.
- Îmi pare rău. - Trei zile.
Aici e.
Mulţumesc.
Bună.
- Bună ziua. - Bun ziua.
Bună. Tom, el e doctorul meu. Acesta este fiul meu.
Travis Benjamin. Sunt neurologul mamei tale.
El e Tom.
Deci, cum te simţi, Alice?
- Cred că am emoţii. - Vei face o figură bună.
Mult noroc. Mi-a părut bine să te cunosc.
Este o mare onoare
să-i urez bun venit următorului cuvântător, Alice Howland.
Un fost profesor de lingvistică la Universitatea Columbia,
a scris cărţi şi a ţinut prelegeri în întreaga lume.
Alice trăieşte cu boala Alzheimer într-un stadiu incipient,
cu atenţia şi sprijinul familiei sale iubitoare.
Vă rog s-o primim pe Alice Howland.
Un minut, vă rog.
Bună ziua.
Este o onoare să fiu aici.
Poeta Elizabeth Bishop a scris:
"Arta de a pierde nu este greu de stăpânit.
Atât de multe lucruri par umplute cu intenţia că urmează să fie pierdute,
încât pierderea lor nu ar fi un dezastru."
Eu nu sunt un poet.
Sunt un om care trăieşte cu primele stadii ale bolii Alzheimer.
Şi învăţ arta de a pierde
în fiecare zi.
Pierderea bunurilor, pierderea obiectelor,
pierderea somnului şi, mai presus de toate,
pierderea amintirilor.
Cred că voi încerca să uit ceea ce tocmai s-a întâmplat.
Toată viaţa mea am acumulat amintiri.
Ele au devenit, într-un fel, bunurile mele cele mai de preţ.
Noaptea în care l-am întâlnit pe soţul meu,
prima dată când am ţinut cartea mea
în mâinile mele.
Având copiii, legând prietenii,
călătorind prin lume.
Tot ce am strâns în viaţă,
tot ce muncit din greu,
acum, toate acestea îmi sunt luate.
După cum vă puteţi imagina, sau după cum ştiţi,
aceasta este iadul.
Dar devine şi mai rău.
Cine să ne ia în serios
când suntem atât de diferiţi faţă de ceea ce am fost odată?
Comportamentul nostru ciudat şi incoerenta în vorbire
schimba percepţia altora asupra noastră
şi percepţia faţă de noi înşine.
Devenim ridicoli.
Incapabili.
Hilari.
Dar asta nu e ceea ce suntem.
Aceasta este boala noastră.
Şi, ca orice boală, are o cauză,
o progresie,
şi poate avea un leac.
Cea mai mare dorinţă a mea este că, copiii mei,
copiii noştri, următoarea generaţie
să nu trebuiască să se confrunte cu ceea ce noi ne confruntăm.
Dar pentru moment, sunt încă în viaţă.
Ştiu că sunt în viaţă.
Am oameni pe care-i iubesc profund,
am lucruri pe care vreau să le fac în viaţa mea.
Am fost tare supărată pe mine
pentru că nu puteam să-mi amintesc lucruri.
Dar încă mai am momente de fericire pură.
Şi vă rog să nu credeţi că sufăr.
Nu sufăr.
Ci mă lupt.
Lupt să fac parte din lucruri,
să rămân conectată la cine am fost odată.
"Deci, trăieşte clipa" este ceea ce îmi spun.
E tot ce pot face. Să trăiesc clipa.
Şi să nu mă învinovăţesc prea tare.
Şi să nu mă învinovăţesc prea tare
că nu pot stăpâni arta de a pierde.
Însă, un lucru voi încerca să salvez.
Amintirea de a vă fi vorbit astăzi aici.
Va dispărea, ştiu că da.
S-ar putea să dispară până mâine.
Dar înseamnă foarte mult pentru mine
faptul că am vorbit astăzi aici.
Sigură pe mine, ambiţioasă,
atât de fascinată de comunicare.
Vă mulţumesc pentru această oportunitate.
Înseamnă mult pentru mine.
Mulţumesc.
Este la Clinica Mayo.
Voi începe primăvara anului viitor.
Şi voi conduce propria mea echipă.
Deci, vrei să ne mutăm în...
Rogers, Minnesota.
Poate fi o nouă aventură pentru noi,
chiar ar putea să îţi placă acolo.
Tot ce ştiu e aici.
Anna, Tom şi copiii.
- Vin şi ei? - Sunt doar două ore de zbor.
I-am vedea la fel de des ca şi aici.
Allie, abia ce a apărut această ocazie.
Încă nu au făcut o ofertă oficială.
Dar nu vezi? Ăsta este.
Crează atât de multe tratamente de ultimă oră,
au atât de multe resurse...
Am înţeles că munca este importantă.
Mi-e dor să lucrez.
Cred că ar trebui să le ceri
dacă poţi începe într-un an.
Nu e ca la Academie, ei nu dau licenţe.
Dar să strângem totul şi să ne mutăm...
chiar când... când... când...
De ce nu pot spune ceea ce vreau să spun?
Allie, oricum ar fi, vom fi împreună.
Deci... Fără pauză?
Nu pot lua pauză un an.
Financiar nu este o opţiune,
şi Dumnezeu ştie care va fi viitorul nostru.
Asta e, atunci.
- Ce? - Nu vrei asta.
Un an acasă, cu mine, uitându-te la asta.
Nu am spus asta.
Nu trebuie.
Cum o cheamă pe faţa ta cea mare?
Anne
Ann
În ce lună este ziua ta?
OLTUBOR
Allie, ce faci?
Nu-l găsesc.
- Ce anume? - Nu-mi găsesc telefonul.
Este miezul nopţii.
Este important, mă trezesc la ora 8 şi trebuie să răspund la întrebări.
Trebuie să-l găsim.
- Îl găsim dimineaţa. - Nu, trebuie să-l găsesc.
Ajută-mă să-mi găsesc telefonul!
- Te ajut mâine, promit. - Ajută-mă.
- Mâine. - Nu. Vreau...
- Mâine, promit. - Ajută-mă să-l găsesc. Dumnezeule.
Vino în pat cu mine.
Vino în pat, te rog.
Anne?
- Bună. - Bună, mamă.
Este Anna, mamă.
Am crezut că eşti sora mea.
E în regulă.
- Cum te simţi? - Foarte incomod.
Nu pot să respir, nu pot dormi.
Aşa a fost şi pentru tine?
Am avut doi la un moment dat.
E adevărat.
Ai luat curry verde?
- Am cumpărat, e chiar aici. - Minunat.
Totul este bine?
Dă. Au făcut o ofertă foarte generoasă.
E minunat.
Aşa cred.
Nu, e minunat. E absolut decizia corectă.
- Vrei nişte apă? - Da, te rog.
John, ce s-a întâmplat? Cine a fost la telefon?
A fost de la spital, draga mea. Clinica Mayo.
E cineva bolnav?
Nu, totul e în regulă.
Totul este absolut în regulă.
Dumnezeule.
Nu...
L-am căutat aseară peste tot.
- Asta a fost acum o lună. - Da.
Allie.
E timpul să te trezeşti, dragă.
E timpul să te îmbraci. Lasă-mă să te ajut.
Am o veste bună pentru tine.
Lasă-mă să te ajut să te schimbi.
Îi vreau pe cei verzi.
Nu, cred că aceştia sunt foarte buni.
Să-i punem.
Dă.
Ţine-te de mine.
Uite-o.
Ce e în neregulă cu ea? Arăta groaznic.
Tocmai ce a născut, draga mea.
Anna.
- Ai născut bebeluşii? - Da, mamă.
- E Allison. - E frumoasă.
- Mulţumesc. - El e Charlie Jr.
- El e micuţul Charlie. - Dumnezeule.
Pot să o ţin?
Este o idee bună?
Ştiu cum se ţine un copil.
E în regulă. Mamă, pot sta pe acel scaun.
Acolo. E minunat.
Se pare că ai mai făcut-o.
Seamănă cu tine.
Sunt zile când ea ştie unde se afla.
Dar sunt multe zile când ea nu ştie.
Poate se crede din nou copil.
Sau cine ştie ce.
Se întâmplă mai des, dar ea nu-şi dă seama ce se întâmplă.
Mă tot gândesc ce a spus în acel discurs.
Despre cât de importante sunt amintirile despre ceea ce este.
Dă, dar asta a fost acum câteva luni.
E greu pentru noi toţi.
Dar este important să ne amintim cine a fost Alice.
Nu ar vrea să fie o povară.
Acum ai copii, Anna, şi vrei să te întorci la lucru.
Şi nici tu nu ai cum să ai grijă de ea tot timpul, Tom.
Nu mai pot amâna totul.
Plec în această lună.
Vreau s-o iau cu mine.
Voi găsi cel mai bun loc pentru a avea grijă de ea
imediat cum ne stabilim în Minnesota
iar ea va fi fericită pentru noi toţi.
Lydia nu are nicio opinie?
- Ignoră. - Dar ea are.
Ea nu are niciun drept.
Dacă i-ar păsa, nu ar fi pe drumuri.
E cald aici.
Cine este el, mai exact?
Numele lui este Bill Thompson, el este un agent.
De ce este atât de important?
Va deschide uşi pentru mine.
Voi merge la audieri la care în mod normal nu aş intra..
A luat poze din portofoliul meu.
Înţeleg.
- Cum îl cheamă? - Bill Thompson.
E de la Thompson & Gold.
Dacă vrei să-l cauţi, e bun.
Fierbe apa.
Unde este Elena?
Îmi fac un ceai pentru mine.
Unde e îngrijitoarea?
Elena nu este astăzi aici.
Faţa ei este bolnavă, s-a dus la doctor.
Deci eşti singură?
Pot să îmi fac singură un ceai.
Bine.
Vrei să vezi portofoliul meu?
Dacă trimit un link,
poţi să deschizi şi să descarci fişierul?
Dă.
Bine.
Vorbim mai târziu, te iubesc.
- Pa. - Pa.
Bună, Alice. Eu sunt tu.
Şi am ceva foarte important să îţi spun.
Cred că ai ajuns în momentul
în momentul când nu mai poţi răspunde la nicio întrebare.
Deci, acesta este următorul pas logic.
Sunt sigură de asta.
Pentru că ceea ce s-a întâmplat cu tine,
boala Alzheimer, ai putea crede că e tragic.
Dar viaţa ta a fost oricum dar nu tragică.
Ai avut o carieră remarcabilă,
un mariaj minunat
şi trei copiii frumoşi.
Bun. Ascultă-mă.
Este foarte important.
Asigură-te că eşti singură.
Şi mergi în camera ta.
În camera ta, e un dulap pe care se afla o lampă albastră.
Deschide sertarul de sus.
În spatele sertarului e un flacon cu pastile.
Pe el scrie "Ia-le pe toate cu apă."
Sunt multe pastile în acel flacon,
dar e foarte important să le iei pe toate.
Bine?
Şi apoi,
te lungeşti pe pat şi dormi.
Şi nu spune nimănui ce faci, bine?
În camera ta, e un dulap pe care se afla o lampă albastră.
Deschide sertarul de sus.
În spatele sertarului e un flacon cu pastile.
Pe el scrie "Ia-le pe toate cu apă."
Lampa albastră.
Asigură-te că eşti singură.
Şi mergi în camera ta.
În camera ta, e un dulap pe care se afla o lampă albastră.
Deschide sertarul de sus.
În spatele sertarului e un flacon cu pastile.
Pe el scrie "Ia-le pe toate cu apă."
Sunt multe pastile în acel flacon.
Dar e foarte important să le înghiţi pe toate.
Bine?
Şi apoi,
te întinzi pe pat şi dormi.
Şi nu spune nimănui ce faci, bine?
Alo?
Vreau cu ciocolată şi cremă de migdale.
Ştii ce vrei, nu Alice?
Cu ciocolată şi cremă cu migdale.
Nu, dragă, tu iei cu nucă de cocos şi afine.
Bine.
Şi una cu nucă de cocos şi afine, vă rog.
Allie, vezi clădirea aceea?
Ştii ce e?
Nu cred că ştiu.
E locul unde predai.
Cineva mi-a spus că am fost un profesor bun.
Da, ai fost.
Am fost foarte inteligentă.
Tu eşti cea mai deşteaptă persoană pe care am întâlnit-o vreodată.
Allie, încă mai vrei să rămâi aici?
Nu am terminat încă.
Trebuie să plecăm?
Nu.
Nu îţi face griji, nu e nicio grabă.
E tot bagajul tău?
Am trimis câteva cutii prin poştă.
E în regulă în Los Angeles?
Am încercat să mă conving ca pe Coasta de Est este mai bine.
Unde este mama?
Doarme.
Aici e, vechea ta cameră.
Cum a mers cu agentul tău?
A fost doar o companie pe Coasta de Vest.
Nu foarte bine.
Ce păcat.
Eşti sigură că nu te superi?
Am vorbit despre asta.
În regulă.
E New York, o să încerc teatrul...
Ştiu că aici trebuie să fiu, aşa că...
Eşti un om mai bun decât sunt eu.
Tată, voi avea grijă de ea.
Se face destul de frig, nu?
Vrei să mergem acasă?
Haide, să mergem acasă.
- Bună. - Bună.
Cum a fost plimbarea?
Nu cred că te cunosc.
- Ba da, mă cunoşti. - E Elena, mamă.
Voi face suc pentru tine, bine?
Să dăm aceste haine jos şi să mergem înăuntru.
"Zbor de noapte la San Francisco,
urmărind Luna de-a lungul Americii.
Doamne, sunt ani de zile de când nu am mai fost într-un avion.
Când am urcat la 35.000 de metri am atins limita atmosferică.
O zonă superbă cu aer calm.
Cel mai aproape de stratul de ozon.
Am visat să ajungem acolo.
Avionul sare prin tropopauza, în condiţii de siguranţă.
Şi intră în stratul exterior, în ozon.
Care e zdrenţăros şi rupt, ros ca o haină veche.
Şi asta a fost înspăimântător.
Dar am văzut aşa ceva numai prin darul meu de a vedea aceste lucruri.
Sufletele se ridicau dinspre pământ.
Sufletele morţilor, a celor care au pierit.
De foame. În război. De ciumă.
Pluteau la ceruri,
ca nişte paraşutişti, în sens invers.
Cu genunchii depărtaţi şi cu călcâiele apropiate, învârtindu-se.
Şi sufletele celor plecaţi şi-au unit braţele,
şi picioarele formând o reţea de suflete.
Iar sufletele erau moleculele de oxigen,
iar stratul le-a absorbit şi le-a reparat.
Pentru că nimic nu este pierdut pentru totdeauna.
În această lume, există un progres dureros.
Ne e dor de ceea ce am lăsat în urmă,
şi continuam să visăm.
Cel puţin aşa cred eu."
Asta este.
Ţi-a plăcut?
Ce am citit? Ţi-a plăcut?
Ce e?
Despre ce a fost vorba?
Dragoste.
Despre dragoste.
Da, mamă.
Era vorba despre dragoste.
Traducerea: Urban Legend Subtitrari-noi Team
Sincronizare Ghost @ SFZ Team http://scenefz.net/
www . OpenSubtitles . org