A fost o lovitură foarte uşoară.
Ar fi putut fi simplă, dacă n-ar fi fost lovitura dinainte.
Evident, a fost gândită...
Dar să vedem ce face aici...
Perfect! Ca la carte!
Mergem mai departe la Lee Trevino pe culoarul de la gaura a şaptea.
Parcă ar fi o mică groapă acolo.
Sigur. Oficialii îi pun pe băieţii de mingi
să astupe gropile.
La un asemenea nivel al jocului, trebuie să fim atenţi la etichetă.
Hai, la culcare!
O abordare frumoasă.
Studiază, acum. Presupun că un jucător ca...
Priveşte-mă!
Nu mai accept.
Poftim?
Îmi ţii sufletul în temniţă.
Te părăsesc!
Jack...
- Jack! - Dacă pleci, o arunc pe geam!
Crezi că n-am s-o fac?
- Te rog... - Crezi că n-am s-o fac?
N-o să te părăsesc...
Îmi pare rău. Să nu mai faci aşa ceva.
Să nu mă părăseşti vreodată. Să nu mai faci aşa ceva.
Vă rog să vă aşezaţi.
- Alo? - Jack.
Betsy!
Fratele tău s-a stins din viaţă.
În sfârşit a scăpat de suferinţă.
- Da, s-a dus. - Ştiu, ştiu...
Mereu am auzit: de ce nu poţi semăna mai mult cu Bobby, fratele tău...
De-aş avea un bănuţ pentru fiecare dată când am auzit asta,
aş fi bogat acum.
Iar cicatricea de pe fruntea lui,
pentru care de fiecare dată avea o poveste pregătită,
eu i-am făcut-o, cu un ciocan, când aveam opt ani.
N-a spus nimănui, mereu i-a apărat pe cei pe care-i iubea.
Aşa era el, iar eu l-am iubit pentru asta
şi mi-am dorit să fiu ca el.
Totul...
Ce vreau să spun e că,
dacă n-ar fi fost Bobby...
nu ştiu ce s-ar fi ales de mine.
El m-a învăţat cum să trăiesc, ce era drept.
Şi-are să-mi lipsească.
A trăit cum se cuvine.
Ce să-ţi doreşti mai mult decât atât să se spună despre tine?
În toată Scriptura se spune că Dumnezeu e drept.
Tocmai am citit parabola judecătorului nedrept,
unde văduva tot venea şi venea, zicând...
Îngrijire, iubire, iertare...
Mă întreb dacă eşti de acord cu ceea ce s-a spus până acum.
Cred că alegerile pe care le facem, ideea liberului arbitru
şi faptul că avem libertatea de a alege...
Realitatea timpurilor în care trăim,
această noţiune, această anxietate că mulţi oameni simt în această ţară
că am trecut printr-un fel de transformare fundamentală...
Barack Obama, a spus ceva mai devreme, astăzi,
că aşa-zisul "pachet de stimulente", pentru care a semnat acum patru luni,
ar fi "băgarea unor bani gheaţă în buzunarele contribuabililor".
Dacă sunteţi contribuabili din Detroit
şi v-au apărut bani gheaţă în buzunare în urma pachetului de stimulente,
ne-ar plăcea să ne daţi de ştire, chiar şi prin internet,
deşi ne-ar încânta să vă auzim personal.
Kevin din Warren. Vorbim cu Kevin. Kevin, îţi mulţumim că ne-ai sunat.
Bună, Pam.
Mulţumesc.
Nu, e adevărat.
Dumnezeu mi-e martor, m-am schimbat.
Avându-i alături pe Iisus şi familia mea...
Doamne, îmi pare rău pentru ceea ce am făcut.
Am jefuit un magazin de băuturi cu un pistol de jucărie.
Ce fel de idiot face aşa ceva?
Directorul vrea să te vadă.
Bună, Allie.
- Mitch, Janis... - Jack...
- Despre ce e vorba? - Închide uşa, Jack!
Tipul ăsta, Deshawn Mackey...
- E raportul tău, nu? - Da, e al meu. De ce?
E o varză, e incompetent făcut.
Ştiu că te gândeşti deja la lecţiile de golf,
dar ăsta e un simulacru de dosar bine făcut.
- Ţi-am tras-o! - Mi-ai tras-o!
Poftim. Învaţă de la maestrul stăpânirii de sine.
- Absolut. - Să fie concise.
Vreau s-o pui la curent pe Janice înainte să te pensionezi.
Să-i predăm toate cazurile incerte de eliberare condiţionată.
Desigur. Aş vrea ca, totuşi, să mai rămân şi să prezint eu însumi cazurile comisiei.
Dacă eşti de acord...
Da, dacă eşti dispus...
- Mi-ar plăcea. Mulţumesc. - Da.
- Am terminat. - Bine.
- Îmi pare rău... - Poftim?
Pentru fratele tău... Tocmai am aflat.
Mulţumesc.
E-n regulă.
Stone.
Eu sunt Stone.
Ştiu că în dosar scrie "Gerald".
Dar prefer să mi se spună Stone.
Gerald Creeson. Ce e Stone? O poreclă?
Aşa ţi-se spune aici?
Aici? Nu, dă-i dracu' pe ăştia.
Aşa-mi spun cunoscuţii, prietenii.
Deci cum e aici, completăm numai formulare tip grilă?
Putem vorbi pe bune?
Vrei să mă ajuţi, să mă scoţi de aici?
- Linişteşte-te, o să discutăm. - Nu, deci e rău.
Încă trei ani în rahatul ăsta, n-aş mai putea suporta.
Hai să vorbim de ce anume ai ajuns aici. Putem vorbi despre asta?
Păi e chiar la dosar. De ce să mai vorbim despre asta?
Pentru că acum eşti al meu. Ai avansat.
Şi pentru că-mi place să discutăm.
Uite, toţi rahaţii ăştia de-aici, toţi jegoşii se dau nevinovaţi, da?
Da. Dar eu, cel puţin, am recunoscut.
Eu ştiu exact ce am făcut şi de ce sunt aici.
Acuma e timpul să mă reabilitez, am o slujbă care mă aşteaptă, un plan...
De ce trebuie să vorbesc de fiecare dată despre ce am făcut?
Fiindcă vreau să aud şi versiunea ta.
Ştii ce, eu îmi bag picioarele în treaba asta. Şi în tine.
- N-am timp de jegul ăsta. - Fiule...
Le faci jocul ca să mă poată îngropa. Scrie ce vrei să scrii, mi se rupe.
- Mă las îngropat. - Stai aşa... Stone!
- Dă-mi pedeapsa maximă! - Fiule, calmează-te!
Nu crezi că o s-o fac? Deja văd pedeapsa maximă pe capul meu!
Ies de-aici şi dau de tine înainte să dai tu de mine, rahatule.
Stone! Eşti la două secunde distanţă de carceră.
Dosarul tău o să fie ultimul.
Înţelegi? Vezi uşa aia?
Ştii unde duce! Înapoi.
Vrei înapoi? Eşti invitatul meu.
Vrei să mergi înainte, să ieşi de-aici?
Vrei să găseşti uşa de ieşire afară? Eu sunt uşa aia. Prin mine treci.
Dacă te întreb despre împuţita de vreme, îmi vorbeşti despre împuţita de vreme.
Dacă nu, ne vedem în trei ani.
- Ai înţeles? - Da!
Atunci aşază-te dracului!
Pălăvrăgeam şi noi puţin...
Îmi place tipa, e dură.
Uite...
E un proces.
Discutăm...
Nu suntem prieteni, dar să ne prefacem că suntem.
Doar discuţie.
După care poate obţinem amândoi ceea ce vrem.
- Îmi convine. Să ne prefacem. - Bine.
Eşti căsătorit?
Da.
Asta e bine. De când eşti căsătorit?
De nouă ani, omule, din care mi-am petrecut opt aici.
Dar toate astea sunt în dosar, omule, toate.
Să vorbim de soţia ta.
- Lucetta? - Da.
- A fost pe aici? Ai văzut-o? - Nu.
- E o juma' de pol, omule. - Ce-i aia "o juma' de pol" ?
Nota zece, omule! E perfectă!
Ţi-o zic, între noi doi...
E din altă lume.
Cum din altă lume? Adică imigrantă?
Nu, tipule, e mai albă decât eşti tu.
E ca o extraterestră, omule, e din altă lume.
Vine des? Faceţi picnicuri?
Dă-le dracului de picnicuri, omule, mi-e dor să i-o trag.
Mi-e dor să mi-o sugă până îmi sar capacele.
Să ştii că e nebună rău.
I-o dau între ţâţe, termin pe faţa ei, clipeşte de două ori şi continuă să râdă.
Dacă vrei să vorbim despre Lucetta, ţi-o zic, tre' să ai grijă,
că o să-ţi fac imaginaţia să zburde de n-o să-ţi mai tihnească somnul.
Omule!
Iartă-mă... Am gura mare, ştiu.
Îmi cer scuze. Te uiţi la mine şi mă simt de parcă totul s-a sfârşit.
Nu vreau să curgă sânge.
Vreau să fiu vegetarian.
E soţia ta? Eşti căsătorit?
Da.
- De mult? - De 43 de ani.
Nu mai spune!
Iubire adevărată, nu?
Grozav. După 43 de ani, încă v-o mai puneţi?
- Pardon? - Nu, sunt curios, pe bune.
Îmi iubesc nevasta, dar mă întreb, uneori...
Ce te faci când îmbătrâneşti, pielea se zbârceşte...
Ştii ce zic? Cum faci?
Bagi Viagra, s-o ţii tare?
Ascultă, nu discut cu nimeni despre soţia mea în felul ăsta.
Nu zic despre nevastă-ta, zic despre mine.
Eu, de pildă, am fost închis multă vreme.
Două pompe şi-o frecare şi mi se scoală imediat.
N-aş spune că asta e o conversaţie politicoasă.
Nu vreau să fiu necioplit. Dar mă-ntreb...
Ce se întâmplă cu ea?
Unde o bagi, dacă nu...
Înţelegi ce spun?
Ce te faci? Cum e când ţi se termină bateriile?
Nu discutăm despre mine.
Nu despre mine e vorba, bine?
Omul priveşte doar suprafaţa.
Dumnezeu priveşte direct în inimă.
Numai că inima omului are mai multă importanţă,
fiindcă vorbeşte în felul ei.
Doar căile pe care Domnul decide să ni le dezvăluie.
Nu spun asta.
Spun că eu cred că suntem nişte roboţi...
şi uite care-i treaba: n-am hotărât eu să mă nasc...
E ceva serios.
şi nu pot hotărî să mă nasc din nou.
A împlinit patru ani, îţi vine să crezi?
Nu am posibilitatea de a hotărî şi sunt atâţia oameni...
Unde ai fost?
care cred că-şi pot hotărî formarea şi renaşterea spirituală.
Adevărul e că nu controlăm noi actul concepţiei.
"Vocea Domnului", WDDL,
Vom continua după mesaje.
Eram complet drogaţi şi voiam bani.
Bunelul ne-a auzit.
A început să se certe cu Teach.
Bunelul s-a dus să-şi ia arma.
Eu mi-am spus că nu mă bag şi am ieşit afară.
Apoi Teach a făcut ce-a făcut, după care casa a luat foc.
A fost o greşeală groaznică pe care am făcut-o...
Eram şocat. Asta s-a petrecut acum mult timp
şi am plătit stând mult timp după gratii.
Mă gândesc că sunt pregătit să ies, s-o iau de la capăt.
Cum s-ar putea rezolva? Cum m-ai putea ajuta?
O să vedem cum.
Abia am început.
O seamă de lucruri bune mi s-au întâmplat aici.
Mi-am luat bacalaureatul din prima.
M-am ţinut de treabă la Unitatea de Textile,
am ocupat poziţia numărul unu în ultimii doi ani.
O să mă duc acasă, la soţia mea. Mi-a făcut rost de-o slujbă.
Mi-e asigurat serviciul la Mount Elliot Chrysler.
- O să fiu... - A cui a fost ideea?
Lucetta. Îl ştie pe directorul de sucursală.
Nu la asta mă refer. A cui a fost ideea să mergeţi la bunicii tăi?
- Cum? - A cui a fost ideea?
Ţi-am spus deja, a lui Teach.
A lui Teach...
Cum spuneam, eu nici n-am fost înăuntru...
Am ieşit afară din casă.
Da, dar nu le-ai cerut să înceteze, nu?
- Ce să înceteze? - Uciderea bunicilor tăi.
N-o s-o faci, omule.
N-ai de gând să...
Ţie nu-ţi pasă nici cât negru sub unghie.
Eram afară.
Teach ieşise...
şi nici măcar n-am ştiut ce făcuse până nu mi-a spus el.
Teach a declarat deja chestia asta.
Tocmai de asta nici n-am fost acuzat de crimă cu premeditare.
Am fost condamnat pentru complicitate la incendiere.
Am făcut opt ani din zece.
Nu-nţeleg, ce vrei de la mine?
Aşadar...
să facem ziua de azi una specială...
Să facem un lucru frumos pentru cineva.
Numai că n-o să spunem nimănui că noi am făcut-o.
Câştigul la a şaptea dublă e zece parai pentru fiecare.
Câştigi în ambele cazuri cu şapte duble, înseamnă 20 de parai.
- Valeţii ţin loc de orice carte? - În niciun caz.
Marsha, rămâi în joc?
- Alo? - Bună.
- Familia Jack Mabry? - Poftim?
Numele meu e Lucetta Creeson. Soţul meu e...
Scuzaţi-mă, nu înţeleg.
- Pot vorbi cu Jack Mabry? - Sunt dna Mabry.
Bun, pot vorbi cu Jack?
Vreţi să vorbiţi cu soţul meu. Pot să îi transmit un mesaj...
- Bună, ai dat de el? - Ea mi-a cam retezat-o.
Ca şi cum n-ar fi vrut să vorbească.
De ce vorbeşti cu ea?
Tommy! Noi nu muşcăm.
Fără muşcături, da?
Draga mea, auzi ce-ţi spun? Trebuie să faci chestia asta pentru mine, acum.
Acum! Nu lăsa să treacă timpul.
Am s-o fac.
Bun. Sună-l diseară.
Sună-l mâine. Sună-l mâine seară.
Sună-l poimâine. Sună-l poimâine seară...
O altă întrebare am pentru tine. Crezi că ceea ce ai făcut a fost greşit?
Ce vrei să spui? Doar pentru că am crescut în cartierul de vest
sunt unul dintre tipurile alea de delincvenţi sociopaţi
care nu fac diferenţa între bine şi rău?
Vrei să-ţi spun că am dus-o rău în copilărie, chestii din astea?
Nu ştiu. Ai dus-o rău?
La vremea aia, multe rahaturi mi se păreau normale.
Cu siguranţă erau nesănătoase, dar, pe de altă parte,
nu credeam că eram o persoană rea.
Aşa că ce vrei să ştii?
Dacă o să le mai dau foc şi celorlalţi bunici?
- O să le dai? - Nu.
- Mai ai bunici? - Da, mai am unul care trăieşte.
Încearcă să faci nişte eforturi mai mari pentru ăsta.
Nu încerc să fiu sarcastic.
Consider că ar trebui să fiu eliberat.
De ce? Fiindcă ai ispăşit nişte ani?
Asta-i tot, eşti pregătit? Eşti curat ca lacrima?
Sunt la fel de curat ca oricare altul. Sunt curat ca tine.
Poate da, poate nu.
Serios, pot să te întreb ceva?
De ce tu ai dreptul să stai în faţa mea şi să-mi pui întrebările astea,
ca şi cum n-ai fi făcut niciodată nimic?
De ce tu poţi umbla liber şi eu nu?
Eu n-am fost condamnat pentru nicio infracţiune.
N-ai făcut niciodată nimic rău?
Nu i-ai făcut nimic nimănui, n-ar trebui să ispăşeşti nimic?
Nu, n-am încălcat niciodată legea.
Niciodată, nicio amendă pentru viteză?
N-ai ripostat niciodată într-o încăierare la vreun bar?
În Vietnam, n-ai ucis niciun copil, pe care să-l ai pe conştiinţă?
Nu ţi-ai înşelat nevasta cu vreo minoră care-ţi făcea ochi dulci?
- Ajunge... - Nu, haide, omule!
Câtă vreme o să mai judeci un om doar pentr-un singur lucru greşit?
Indiferent cât am plătit, trebuie să tot mănânc rahatul tău?
Cât timp?
Nu e drept!
Te implor, omule. Te implor.
Sunt şi eu om. Sunt o persoană, uită-te la rezultate.
Uită-te la ceea ce am realizat aici.
Nu mai sunt la fel cu cel care a păşit aici acum opt ani.
M-am maturizat. Ca şi cum m-aş fi renăscut, omule.
Ce înseamnă, pentru tine, să renaşti?
Cum?
Ce înseamnă asta pentru tine?
Salut! Am revenit.
- Bună, dnă Creeson. - Bună, Jake!
Mulţumesc. Pa, băieţi.
Creeson!
Împletiturile arată bine. Îmi plac, scumpule.
- Da? - Arată foarte bine.
Am folosit spuma aia pe care mi-ai trimis-o.
Crystal spunea să pui cârpa aia pe cap înainte de culcare,
iar când te vei trezi dimineaţa vor fi tot curate şi frumoase.
Sunt bine împletite. Arăţi al naibii de bine.
Îmi lipseşti atât de mult!
Ce ai să-mi spui? Adică...
L-am căutat, dar nu m-a sunat înapoi. I-am mai lăsat un mesaj.
E bine, dar trebuie să te întâlneşti cu el în persoană.
Mă ocup, scumpule.
Trebuie să fii alături de mine, n-o pot face singur.
Orice.
Iubitule, ştii că pentru tine aş face orice, nu?
Da.
Bun...
Scumpule, port ceva special pentru tine.
Da? Ce porţi?
- Nimic! - Doamne...
Mă omori.
Nu! Gata, gata, gata...
- Ce? - E prea mult.
Hai, vino aici.
Iubitule?
Nu-mi pot permite să fiu mustrat.
Nu pot. Înţelegi, nu? Sunt prea aproape.
- Puiule... - Bine.
Sunt atât de aproape.
- Ce-o să mă fac? - O să reuşeşti.
- Nu pot să fac mai mult de-atât. - Nu-ţi face griji.
Nu pot. N-o să reuşesc.
Vorbesc serios, Lucetta.
Îmi vine să mă omor.
Nici să nu glumeşti despre chestia asta.
Nu glumi!
Te iubesc.
Vrei să mănânci ceva? Am nişte eclere, nişte biscuiţi...
Slăvit fie Domnul...
"... îmbrăţişarea păcatului, individul atinge apogeul metafizic"
"şi se transformă rezonând cu Dumnezeu."
Încerc să devin mai bun, nenorociţilor!
Aici Jack şi Madylyn Mabry. Lăsaţi un mesaj.
Bună, sunt Lucetta Creeson.
Am mai sunat şi înainte. Sunt soţia lui Stoney Creeson.
Am vorbit cu dna Mabry, dar, dle Mabry, cu dv. Vreau să vorbesc.
Aş dori să vorbim despre soţul meu.
E destul de important.
Eu lucrez dimineţile, dar îmi pot schimba programul după preferinţa dv.
La naiba.
Nu terminasem.
Cine se culcă la ora 21:00?
Bună!
Dle Mabry?
- Dl ofiţer Mabry? - Poftim?
Sunt dna Creeson. Soţia lui Stoney.
- Dna Creeson! - Spuneţi-mi Lucetta, vă rog.
Aţi venit să vă vedeţi soţul?
Nu, prostuţule! Pe tine am venit să te văd...
Stai aşa... Nu mi-ai ascultat mesajul?
Ba da, sigur. Există o anumită procedură pentru întâlnirile cu familia, dnă.
Trebuie să treceţi prin toate formalităţile ca să mă pot întâlni cu dv.
- Am înţeles. - Ofiţerul care se ocupă de caz
vine şi el la întâlnire şi evaluează situaţia familială.
Înţeleg, dar chiar asta e problema, dle,
pentru că eu sunt situaţia familială.
- Dnă Creeson, treceţi pe la birou... - Lucetta!
Lucetta. Treceţi pe la birou şi programaţi o întâlnire.
- În felul ăsta se procedează. - Pot să vă însoţesc puţin?
N-am putea să ne dăm amândoi o întâlnire?
- Nu, nu putem! - Vă rog.
Ştiţi cât de mult înseamnă asta pentru noi.
Dacă veniţi să vă vedeţi soţul, e-n regulă. Dar nu putem face altfel.
Şi sunt deja în întârziere.
Dle Mabry, aş vrea să vă dau ceva...
- Din partea copiilor cu care lucrez. - Nu pot accepta, e nepotrivit.
- Dar mulţumesc, oricum. - E pentru păsărele, e un cuib.
Vin, zboară în cercuri deasupra, apoi îşi fac micuţa lor casă.
- Mulţumesc. - E-n regulă.
- Mă bucur că v-am întâlnit. - Mulţumesc.
Bun.
Ce dracu e asta?
- Ce-i aia? - Chestia asta e de la soţia ta.
Ea ţi-a trimis-o?
Tocmai mi-a înmânat-o, acum, în parcare.
Lucetta a venit să te vadă?
Mi-a dat chestia asta în parcare. Nu face pe prostul cu mine.
Nu vreau niciun fel de probleme cu tine, doar ştii.
Sper că nu ai pus-o tu să facă asta.
Altfel o să te trântească comisia prin notificare, fără să mai dea ochii cu tine.
Lucetta face ce vrea ea. Ţi-am mai spus, omule.
E nestăpânită.
Doamne, ce săptămână!
Vreau să-ţi cer părerea în legătură cu ceva.
Ai văzut asta?
Am găsit-o în bibliotecă.
"Zukangor, Sunetul şi Dumnezeul Viu."
O ştii?
Nu.
Acolo scrie că sunetul apare prima dată.
Spun că atunci când găseşti iluminarea spirituală...
îţi apare sub forma unui sunet...
care pătrunde în tine, rezonând şi punându-te în armonie cu restul.
Ca un diapazon al lui Dumnezeu sau ceva de genul ăsta.
Şi, dacă accepţi asta, abia apoi primeşti lumina,
abia apoi eşti iluminat.
Nu ştiu nimic de chestia asta. Sunt episcopalian.
Se spune că la început apar sunete mărunte, mici vibraţii,
ca un contact electric imperfect,
sau ca o curgere de apă, sau ca bâzâitul unei albine...
- Pe bune? - Pe bune.
Apoi creşte în intensitate.
Nu există preoţi sau altceva. Nu e ca o religie.
E doar tipul ăsta, Arnold, care e maestru Zuk.
Ei spun că poţi învăţa chestia asta de unul singur.
Îl poţi auzi pe Dumnezeu vorbindu-ţi prin intermediul sunetelor.
Cum se face practic asta?
- Se incantează "hue". - "Hue" ?
- Apoi asculţi. - Ce? S-auzi o albină?
Poate, nu ştiu.
Dar să ştii, chestia e că trebuie să tot încerci
până ce reuşeşti să-ţi ispăşeşti toate păcatele.
Trebuie să repari totul de-a lungul mai multor vieţi
până când ai pus ordine în tot.
Dar în viaţa asta?
Cum ar fi să plăteşti pentru chestiile pe care le-ai făcut în viaţa asta?
La naiba, ştiu că trebuie.
- Ştii? - Da, dar tu ştii?
Trupul lui Hristos...
Trupul lui Hristos.
- Mă întorc. - Sigur.
Ascultă, ia cheile şi du-te acasă. Vorbesc ceva cu pastorul şi vin pe jos.
Bine.
La naiba, a fost fault!
Hue...
Omule, trebuia să arunci!
N-am mai făcut niciodată lucrul ăsta.
Am venit la...
Adică am venit la biserică în fiecare săptămână...
Am încercat din răsputeri şi cred că am sperat că în timp
va fi din ce în ce mai uşor...
Vreau să spun...
Familiei mele, celor pe care-i cunosc...
Se pare că lor le este uşor, dar pentru mine e...
Adică, eu am...
Nu ştiu.
Adică, eu am...
Uneori, gândurile pe care le am, sentimentele...
uneori...
mă gândesc c-ar fi mai bine să fiu împuşcat.
Nu cred că asta vrea Dumnezeu de la tine.
Dar ce vrea?
Aş fi vrut să am un răspuns simplu.
Nu ştiu ce anume vrea Dumnezeu de la tine.
Poţi să-mi dai un sfat, orice?
Există un pasaj în Scripturi care spune:
"Îndeletniciţi-vă şi cunoaşteţi că eu sunt Dumnezeu."
Acest lucru înseamnă că uneori Dumnezeu ne vorbeşte în feluri diverse.
Îndepărtaţi-vă de balustradă!
Am spus să vă îndepărtaţi de balustradă!
Hue...
Alo?
Bună, sunt Lucetta Creeson. Am vorbit săptămâna trecută.
Scuză-mă, nu ţi-am reţinut numele.
Lucetta Creeson.
Mă întrebam dacă Jack e acasă.
Mă tem că nu... Stai o secundă.
- Jack, la telefon. - Cine e?
O prietenă de-a ta?
- Alo? - Bună.
Sunt Lucetta Creeson.
Uite, mă întrebam când anume ne-am putea întâlni.
Doamnă Creeson, nu ştiu cum de mă sunaţi acasă,
căci v-am rugat să sunaţi la birou.
Ştii...
Nu mă simt în largul meu în birouri.
Nu cred că pot fi eu însămi într-un birou.
- Doamnă Creeson... - Lucetta.
Doamnă Creeson, am treburi cu soţul dv.
De asta te-am şi sunat.
Stai puţin... Ţi-ai închipuit altceva?
Nu, nu mi-am închipuit...
Am putea lua un prânz, poţi să vii şi cu dna Mabry...
Are o voce drăguţă. Care-i prenumele ei?
Ascultaţi, admir faptul că vă iubiţi soţul şi că doriţi să faceţi ce e bine pentru el.
Dar nu-l ajutaţi, vă spun cu siguranţă.
Ascultă, Jack.
Îmi iubesc soţul, îl iubesc enorm...
Şi tot ceea ce îţi cer este să-mi dai şansa
să te fac să-l vezi într-o altă lumină.
Câţi bărbaţi din locul ăla, în care lucrezi,
au pe cineva care să-i iubească atât de mult?
Asta nu înseamnă nimic pentru tine, un bărbat într-o poziţie ca a ta?
Înseamnă, nu mă înţelege greşit.
Nu vreau decât să-l văd acasă.
Îl doresc cu pasiune, vreau să mă ia în braţe...
Îl vreau în patul meu.
Mi-e dor de el.
Pot să te conving cumva?
Ce rău poate fi?
Vreau doar să mă întâlnesc cu tine. Te rog.
Întâlneşte-te cu mine, Jack.
L-am prins. O să reuşim, scumpule!
- Eşti bine, dragule? - Sunt atât de obosit...
Ai probleme cu somnul?
E zgomotul ăsta de-aici, atât de puternic...
Atâta zgomot şi nu pot...
Nu mi-l pot scoate din cap. N-aud nimic, nu pot asculta.
Locul ăsta îmi dă dureri de cap.
Am visele astea ciudate...
Sărmanul de tine...
Mă gândeam să mă sinucid, ştii?
Mă gândeam să mă spânzur la izolator...
- Nu înţeleg, visai asta? - Apoi mi-a fost prea teamă să mor
şi să atârn acolo pentru întreaga veşnicie.
Nu vreau să rămân aici.
- Nu vreau să rămân aici. - Iubitule...
Iubitule, ce-ai mâncat în seara aia?
Trebuie să fi fost ceva. Era ceva iute?
- Trage! - Bun, să mergem.
Ăsta e nepotul de care-ţi spuneam.
- Ce drăguţ e! - Ochii lui sunt atât de...
Am o nepoţică.
Adevărat?
Da, o cheamă Katie. Are trei ani.
- Drăguţă? - Da, e foarte drăguţă.
Seamănă cu tine?
La naiba, nu!
Pariez că te iubeşte, totuşi. O vezi adesea?
Locuieşte în nord, aşa că n-o vedem prea des.
E neplăcut.
Fiica mea divorţează.
- Îmi pare rău. - Ce poţi face?
Oamenii fac ce fac.
- Ai dureri? - Da, mă supără spatele.
Cum te-ai ales cu asta? Ai jucat mingea sau ai fost în vreun război?
Nu, aşa a fost să fie.
Aşa că nu ştiu dacă pot...
Nu vreau să-ţi faci speranţe prea mari.
În legătură cu ce?
În legătură cu ceea ce pot face pentru soţul tău.
Ai încercat vreodată terapie magnetică pentru spate?
Sunt nişte magneţi pe care-i porţi.
- Magneţi? - Da, se pare că funcţionează.
Ar trebui să mergem acolo, cândva.
Tipul ăla mi-a vândut nişte branţuri pe care le-am purtat în pantofi
şi am scăpat de oboseală la şcoală.
Uneori le pun sub pernă înainte de culcare.
Şi asta la ce ajută?
Uite, deci...
Ştii de toate undele nocive cu care luăm contact...
Că vin de la cuptorul cu microunde, că vin de la celulare
şi de la toate chestiile ciudate care zboară prin aer.
Aşa că toate astea se acumulează în interiorul tău.
Şi ele te fac să suferi şi să fii supărat...
Şi pot să-ţi apară tumori pe creier... Chestiile astea te pot ucide.
Magneţii ăştia te detoxifică.
- Asta-i... - E adevărat! Eu o cred.
- Tu nu crezi? - Nu ştiu, probabil...
Nu, deci asta e chiar pe bune.
Uite, eu sunt o persoană care îşi iubeşte corpul.
Pentru mine un corp sănătos determină o minte sănătoasă.
Cu siguranţă.
Un ou?
Copiii mi le-au făcut. Mi le-au dat şi trebuie să le mănânc.
Sunt amabili. Foarte drăguţi.
Mănâncă-mă, te rog.
De ce nu?
Tocmai mănânc zona sănătoasă.
Haide, mănâncă-l tot.
Creeson, care-i problema? N-ai mai halit de două zile.
Trebuie să mergi la infirmerie. Echiparea!
Stai pe loc.
Simţi ceva?
Nu.
Ca o gâdilătură?
Nu, nu simt. Nu cred că...
Ca o strângere?
Nu e ceva puternic, ştii?
E mai mult o senzaţie.
Poate, ceva uşor...
Da.
"Cum ar trebui să mă pun în slujba Domnului,"
"bazându-mă pe ceea ce trebuie şi ceea ce nu trebuie să fac,"
"sau pe iubirea adevărată pentru El?"
"Când am simţit ultima oară că Dumnezeu ne călăuzeşte?"
Nu spui tu rugăciunea?
Ba da.
Binecuvântează, Doamne...
Binecuvântează...
mâncarea aceasta şi pe noi întru slava Ta
şi...
îndreaptă-ne paşii întru ajutorul celorlalţi.
- În numele Domnului, amin. - Amin.
Nu-ţi găseşti locul?
Vrei un ou?
Moştenim păcatul prin naştere.
Este înnăscut în noi.
Nu suntem păcătoşi pentru că păcătuim, ci păcătuim pentru că suntem păcătoşi.
Chiar dacă am duce o viaţă curată, tot iadul ne-ar aştepta. Ştiţi de ce?
Căci "toate faptele dreptăţii noastre", spune Isaia, "sunt ca un veşmânt întinat".
Eşti chiar un dulce, Jack.
Chiar un dulce.
Pune-mi-o cum trebuie.
Eşti bun, Jack.
Eşti un om bun că ne ajuţi, apreciez asta.
Ştii că nimeni nu trebuie să afle despre asta.
Ştii asta, da?
Nimeni.
E foarte important.
Orice-ai vrea, s-ar duce totul de râpă dacă află cineva.
Ar fi rău pentru toţi. Înţelegi?
Desigur, prostuţule.
Ce se întâmplă? Nu vrei să mănânci?
Te gândeşti vreodată la lucrurile despre care se spune că sunt nesfârşite?
Ce spui?
Chestiile care se întind la nesfârşit.
Ce înseamnă asta?
Cerul... Se spune că cerul se întinde la nesfârşit.
De fapt, cum se poate asta?
Nu poţi vedea nimic din ceea ce nu poţi vedea, aşa că...
E ca un bol albastru uriaş deasupra ta.
Poţi să vezi norii în timpul zilei sau poate stelele, noaptea,
dar chiar şi cu un telescop, nu poţi vedea la nesfârşit.
Aşa că de unde ştiu ei?
- Ce să ştie? - Ce e.
Eternitatea... De unde ştiu ei?
Deci, Jack spune că cei din Comisie vor revizui cazul tău.
Vor lua în calcul şi vârsta ta,
şi cum era mama ta,
şi faptul că erai dependent de droguri în momentul acela...
Ascultă, dragule! Uită-te la mine.
- Încercam să-ţi vorbesc de eliberare. - Adevărat?
Nu ascultai.
Ba da, ascult.
Ascult.
Aşadar, Jack spunea...
Acum îi spui pe numele mic?
Sigur.
E bine. Ce spunea?
O să discute cu tine, va trece din nou peste toată chestia
şi va decide în câteva zile ce să scrie în dosarul tău
pentru a-l trimite Comisiei pentru eliberare condiţionată
ca să poată vedea la audiere săptămâna viitoare.
Nu e minunat?
Dragă, ar putea însemna eliberarea. Nu e minunat?
Da.
N-am făcut bine?
Uită-te la mine.
Ce faci?
Uneori cred că cel mai bine ar fi doar s-ascult.
Vrei să încetezi cu teatrul?
Împărăţia Cerurilor... Crezi c-ar trebui să fie linişte
- şi să ajungem cu toţii acolo? - Grozav, dar e un efort continuu.
- Asta e tare. - Să ai o Împărăţie aici, pe pământ...
Deschide 53!
- Spune-mi era pe 30 sau pe 31? - M-am săturat de pisălogeală.
La naiba, spune-mi care era.
Închide ăla imediat şi vorbeşte frumos. Vorbesc serios!
Creeson e aici...
Cum să-i ceri unei persoane să explice ceva ce alţii au trăit,
ceva ce altul nu poate pricepe în toată profunzimea.
- Nu mă crezi, nu-i aşa? - Nu spun asta. Am văzut caseta, e ceva.
Dar ţie nu ţi s-a întâmplat nimic, n-ai fost implicat în niciun fel.
Da, nici măcar nu ştiu cum...
Nu ştiu...
Ai avut o epifanie spirituală profundă.
Nu ştiu ce înseamnă, nu cunosc cuvântul.
Nu trebuie să vorbim despre asta.
Chiar nu contează.
Nu mă înţelege greşit, aş vrea să cred în astfel de lucruri, dar...
Adică în mine? Să crezi în mine?
Sigur că aş vrea să cred în tine, de asta suntem aici, nu?
Fii atent...
A fost ca un fel de...
A fost doar un moment.
Un moment de extaz...
A dispărut totul.
Şi chiar am putut să aud, cât se poate de clar.
Nu ştiu, m-a făcut să văd totul altfel.
M-a făcut să-mi privesc viaţa altfel.
M-a lovit deodată. Am putut să văd
că viaţa mea de aici nu e pustie şi fără sens cum credeam până acum.
Familia şi...
- Stone, renunţă. - La ce?
Ştiu ce vrei să faci, dar nu merge. Mai bine las-o moartă.
- Omule, pentru mine nu mai contează. - Ce nu mai contează?
Nu mai contează ce faci sau ce vor alţii să te pună să faci.
Să mă pună să fac? Ce? Nimeni nu mă pune să fac nimic.
Cum zici tu.
Fă ceea ce crezi că e corect.
Sunt tot ceea ce spui că sunt, aşa că scrie ceea ce simţi.
Serios. Cred asta. Judecă-mă cum crezi.
Nu mă înţelege greşit, vreau să ies.
Dar o să am de-a face cu aceleaşi rahaturi dacă ies.
Şi o să-mi păstrez sentimentele pe care le am şi dacă rămân aici.
Deci acum eşti o persoană bună.
Nu, n-am spus că sunt plin de fericire deodată.
Dau cu tifla tuturor de prea multă vreme, omule.
N-o să mă apuc acum să le zâmbesc şi să le fac din mână.
O să explodez. O să-mi ies din fire
şi o să spun rahaturi, o să fac rahaturi pe care o să le regret.
Pur şi simplu... sunt cine sunt. Da?
Şi e în regulă. Înţelegi ce spun?
Nu, mă tem că nu.
Ţi-am spus că n-aş prea putea să-ţi explic.
- Eşti bine? - Mă supără spatele.
Mă duc să dorm dincolo.
Ai putea să te simţi liniştit cu asta, dar poate fi o linişte falsă.
Uneori, în apusul unei civilizaţiei, poate apare o reînviere culturală,
dar, în realitate, sunt fisuri la temelia acelei societăţi
şi societatea aia e condamnată.
Dacă vrei să ştii cu adevărat,
cred că e un fel de joc actoricesc sau ceva de genul ăsta.
Crezi că se preface?
Nu, vezi tu, Stoney e...
E puţin dus cu pluta, are idei ciudate despre anumite lucruri.
Uneori chiar foarte ciudate.
Mereu a fost aşa.
Vorbeam cu el şi părea...
Cum părea?
- Nu ştiu. Cu totul altfel. - Nu...
Încearcă să te impresioneze.
Să facă tot ce poate ca să iasă.
Poţi să-l acuzi?
- Nu, e-n regulă. - Ce e?
Stai jos.
Hai, stai jos.
Stai jos.
Chiar te admiră, să ştii.
Spunea că a învăţat multe din discuţiile cu tine.
- Poţi fi sinceră? - La fel de sinceră ca tine.
Spune-mi ce anume se întâmplă.
Nu fac lucruri pe care nu vreau să le fac.
Îmi placi.
Îmi placi, Jack.
Dacă nu, nu m-aş fi culcat cu tine.
Mulţumesc.
Eşti frumoasă.
Mulţumesc.
N-am să mai vin pe-aici.
- Nu? - Nu.
Bine.
Poate ar trebui să iau nişte antidepresive, ştiu şi eu?
- Ba da, o să mai vii. - Ce?
Dar e în regulă. Nu mă deranjează când cineva spune: "Ajunge!"
pentru că pot să mă întind şi să aştept.
Dar vei suna, poate ai să te şi opreşti pe-aici într-o noapte de singurătate.
Doamne!
Nu-mi pasă că negi realitatea, pentru mine e distractiv.
Opreşte-te!
Mă gândesc la tine atât de mult. Ziua întreagă mă gândesc.
La lucru...
Nu spune asta.
Eşti un tip şarmant, Jack...
Şi chiar dacă-l laşi pe Stone să iasă, tot putem să fim prieteni.
N-ar afla. Nici măcar nu i-ar păsa.
Fac ceea ce fac pentru că asta vreau.
Trebuie să-mi croiesc propriul drum, aşa că... nu vrei să ne ajuţi?
- Nu vrei să mă ajuţi? - Nu spune aşa ceva.
Nu pot, nu e aşa de simplu.
Nu poţi pleca, nu-i aşa?
E un gest drăguţ.
Ce naiba fac? La naiba.
Hai, Jack... Ai o inimă bună.
Chiar crezi toate astea?
Da.
Nu e cu nimic mai diferit ca mine sau ca tine.
- Mergi la biserică? - Nu, Dumnezeu nu există.
Au sunat din nou. Vor raportul lui Creeson.
Abia l-am trimis!
Nu trebuie să strigi, sunt pe difuzor.
Ai recomandările Comisiei de Cercetare,
probele de aptitudini, terapia psihologică, bacalaureatul, programul de dezintoxicare.
Comisia va trebuie să decidă dacă te poate lăsa să te întorci în societate,
dacă nu eşti un pericol pentru tine sau pentru alţii.
- Să fiu reabilitat, nu? - Da.
În cartea mea scria
că durerea cronică de gât înseamnă că ai fost spânzurat, într-o altă viaţă.
Mă doare spatele, nu gâtul.
Făceam şi eu conversaţie.
Dacă nu te interesează detaliile audierii, atunci am terminat aici.
- Am terminat? - Da!
- Ce vrei să spui? - Că am trimis deja raportul. Am terminat.
În esenţă voiau doar să audă că-ţi asumi responsabilitatea faptelor tale.
Vezi tu, despre chestia asta, nu ştiu ce să zic.
Despre care chestie?
Ciudat e că m-ai întrebat mereu despre noaptea aia...
Cum m-a făcut să mă simt.
Ştii, când vărul meu a ieşit din casă
şi m-a adus şi pe mine înăuntru...
E ciudat, fiindcă cu doar două minute înainte
bunicul era viu, cu faţa rumenă, cu lumină în ochi...
Apoi am intrat înăuntru şi...
şi i-am văzut...
întinşi pe jos, fără viaţă...
Am început să aud un bâzâit în urechi,
dar am crezut că era un efect al drogurilor pe care le luasem înainte.
Dar continua să crească şi începuse să mă sperie de moarte.
Teach se izbea de pereţi,
ţipând la mine că trebuie să mă adun, să-l ajut să ne ocupăm de situaţia asta...
Dar eu auzeam numai sunetul acela.
Apoi nu ştiu cum de am ştiut,
dar am ştiut că era nevoie de foc.
Am intrat în garaj, am luat o canistră de benzină,
apoi am luat chibritul şi l-am aprins.
Ai văzut vreodată cum se întinde focul?
E ceva, omule! E ca ceva viu!
Şi am privit
cum îi cuprinde
şi cum începe să-i transforme.
Însă focul acela nu m-a făcut decât să mă gândesc că e ceva grozav.
Grozav?
Da.
Era cu adevărat grozav.
Chestia e...
Ştiu că trebuia să mă simt responsabil, vinovat...
dar nu m-am simţit aşa niciodată.
N-am ştiut niciodată de ce.
Dar acum cred că am înţeles
că era doar o parte din ceea ce trebuia să se întâmple în călătoria vieţii mele.
- Înţelegi? - A fost decizia ta. Tu ai făcut-o.
Nu, eu nu spun că n-am făcut-o eu.
Spun că suntem coechipierii Domnului
în actul creaţiei şi cel al distrugerii şi nici nu ne dăm seama.
Crima ta n-are legătură cu Dumnezeu.
De ce nu? Dumnezeu e peste tot.
Uită-te la cutremure, inundaţii, tornade şi la toate răutăţile care se întâmplă.
De ce nu crezi că suntem şi noi o parte din ele?
Ceea ce facem, rahatul pe care-l ducem cu noi
dintr-o viaţă în alta,
poate există un plan, care să ne includă pe toţi,
pe tine, pe mine şi pe bunicii mei,
dar noi nu ştim. Cum am putea şti?
Ajunge cu rahaturile astea.
Şi tu, şi Lucetta... Spunea că ai...
- Lucetta? - Soţia ta.
- Îi spui pe numele mic? - Spunea...
- N-o face! - Ce?
- N-o asculta. - Ce vrei să spui?
Nu te uita la ceea ce-ţi spune.
- Ea crede în tine. - Pentru ea e un joc.
E un joc.
Ţi-am zis că e de pe altă lume, e o ciudată.
Nu e frumos ceea ce spui.
Ascultă-mă, îţi spun cu sinceritate: te lucrează.
Eşti un obiect cu care se joacă.
E un animal.
Nu eşti normal, ştii?
Eşti nebun de legat,
ai o nevastă frumoasă, care ţine la tine, şi tu...
Frumoasă? Crezi că e frumoasă?
Bine, deci eşti un escroc, am ştiut de la început.
Nu te-am crezut nicio secundă, vreodată.
Amândoi v-aţi pus în minte să mă trageţi în piept? Înţeleg.
Nu-s un novice, trebuia să-mi dau seama mai repede.
- M-am săturat de prostiile voastre. - Ce-am spus, omule?
Te aştepţi să înghit rahatul pe care mi-l serveşti acum?
Toată transfigurarea ta religioasă?
Eşti acelaşi nenorocit care ai fost mereu.
Ştiu că sunt.
Asta spuneam, omule, n-ai înţeles...
N-am înţeles? Ba am înţeles foarte bine.
Mi s-a acrit şi de tine şi de nevastă-ta. Puteţi să vă duceţi dracului amândoi.
Ce-am făcut? O, Doamne!
Ani după ani
eu stau în spatele biroului şi noi ne prefacem că facem ceva,
voi vă prefaceţi că ne ascultaţi şi noi punem botul.
După care vă întoarceţi din nou, după un an,
şi staţi iarăşi de partea cealaltă a biroului la care stăm noi
şi altcineva, afară, zace mort sau rănit. Dar nu mai înghit asta, s-a sfârşit.
Nimic nu se îndreaptă, totul e un rahat. Nimeni nu se face mai bun.
Mi-am pierdut toată viaţa de adult făcând un mare rahat.
M-am săturat de toată pierderea asta de timp.
Mi-ai consumat destul timp, amice. Ieşi dracului de-aici. Haide!
Să mergem! Hai, afară!
Bine.
Doamne!
- Omule, ai pe cineva? - Ce?
Pe cineva care să te susţină, să fie alături de tine. Eşti singur?
Rahat!
Foarte bine, respinge totul.
Serios, până la capăt. O să te simţi mai bine.
Peterson! Am terminat.
Dă-i drumul, distruge-ţi toată viaţa.
- Acum, la naiba! - Distruge-o, pe toată!
Nu mă aude nimeni, ce dracu?
- Haideţi, vă rog! - Fă-o până la capăt.
- Vine! - Ţine-te de ea, omule. Distruge-o.
- Luaţi-l naibii de-aici. - Grozav. Sunt de partea ta.
În gura mă-tii de psihopat!
Aici, Jack şi Madylyn Mabry, lăsaţi un mesaj.
Jack... Dle Mabry.
Ţi-am lăsat mesaje la lucru, dar nu m-ai sunat.
Nu prea ştiu ce să fac.
Nu mă lăsa în suspans. Nu-mi place asta.
Lasă robotul să răspundă.
Alo?
Mama e acolo?
E Candace.
Bună, sunt mama.
Da, înţeleg.
Ce s-a întâmplat?
Ce face Katie?
Ştii că la început ai fost o stană?
Sufletul tău a început ca un minereu, ca o piatră...
Apoi s-a reîncarnat ca o plantă, peşte, pasăre, animal şi aşa mai departe.
A trebuit să lupţi pentru a ajunge un om.
- Ştii ce face sufletul tău? - Ce?
Plăteşte datoriile păcatelor făcute în celelalte vieţi
uşurându-ţi povara de la o viaţă la alta.
- De unde ai luat aia? - Din cutia poştală.
Ştii ce cred eu?
Eu cred că avem doar viaţa asta.
Ispăşeşti pentru ceea ce ai făcut în ea.
Şi, dacă nu, o să plăteşti după ce mori.
Nu crezi?
La naiba.
La naiba, jegos nenorocit.
Împuţitule.
- Da, am înţeles. - Scursură.
Ce-ar fi să-mi mai aduci ceva de băut, nenorocitule?
Cine e?
- Salut. - Mă ocup eu.
Mai şi răspunzi la telefon din când în când?
- Dnă Creeson, e un moment nepotrivit. - Bună, dnă Mabry.
- Aţi primit mesajele mele, dnă Mabry? - Îmi pare rău, te rog.
Domniţă, te conduc la maşină. Să mergem.
- Eram puţin îngrijorată. - Nu-mi pasă că erai îngrijorată.
Erai îngrijorată? Înţelegeam să fii îngrijorată, dnă Creeson,
dar încearcă să ai puţină răbdare... Intră dracului în maşină şi dispari.
Ce-i cu tine? De ce te porţi aşa?
Şi ce e în neregulă cu soţul meu?
Te rog...
- N-ar trebui să fiţi aici, dnă Creeson. - Ce i-ai spus despre noi?
Nu există niciun "noi". Pleacă dracului de-aici.
Aveam nevoie de un prieten cu care să vorbesc.
Mulţumesc, dnă Creeson.
- N-ai tu idee ce-o să păţeşti. - Vorbim la închisoare.
Idioata dracului.
N-are nicio scuză, să vină în casa noastră în felul ăsta!
Nu putem modifica raportul, odată ce-a fost trimis spre revizuire.
Da, ştiu. Dar am făcut o greşeală.
Cu toţii greşim, e ceva normal.
Mitch, te implor. Te rog.
Audierea e într-o oră. Glumeşti, nu-i aşa?
Ştiu.
Ar trebui să ştiu ceva mai multe ca să pot face aşa ceva.
Nu pot intra în detalii.
Mi-a scăpat ceva important, am greşit.
Dacă vrei să pledezi în faţa comisiei sau să vii cu dovezi noi, e-n regulă,
dar ştii la fel de bine ca mine că soarta îi e pecetluită.
Ţine de noroc şi de voturile membrilor comisiei.
Deci, indiferent ce spun, nu pot schimba nimic?
Nu te mai frământa, Jack.
Ai mai puţin de-o lună până la pensie. Ia lucrurile mai în uşor.
Bine.
- Ies în oraş. - Cum rămâne cu audierea lui Creeson?
Mulţumesc, Paul.
Apocalipsa 3:20.
"Iată, stau la uşă şi bat; de va auzi cineva glasul Meu şi va deschide uşa,"
"voi intra la el şi voi cina cu el şi el cu Mine."
Apocalipsa 3:20.
Următorul este...
Se spune că Hristos a murit pentru cei păcătoşi.
Da, asta-i în Romani, capitolul 5.
Romani 5:8...
Acum ajungem la cele zece porunci.
Presupun.
- Tu chiar crezi în chestiile astea? - În ce?
Crezi?
Citeşte tu predica de azi.
"Ce vreau să cer astăzi prin rugăciunile mele?"
"E ceva egoist sau ceva spre slava lui Dumnezeu?"
Eu ştiu ce vreau. Tu ştii?
Iarăşi nu-ţi găseşti locul?
Vrei să-mi spui ceva?
N-ai nimic să-mi spui?
Nici măcar nu ştiu ce-ai vrea să-ţi spun.
Vrei să vorbim despre asta?
Despre ce?
Despre venirea ta, despre plecarea mea sau orice-ai vrea tu.
Sunt puţin îngrijorat pentru tine.
Îmi pari puţin cam tensionat.
Nu-ţi face probleme.
Cam asta a fost cu noi doi, nu?
Mai vrei să mă întrebi ceva sau să mai discutăm acelaşi rahat?
Mă pot aşeza pe scaun, ca s-o facem.
Mai bine-ai fi deştept şi ţi-ai vedea de treabă, altfel o să te văd iar aici.
Am deja certificatul de eliberare semnat.
Nu trebuie să-ţi mai faci probleme pentru mine.
Îl ai, dar nu uita că pot să te ţin sub supraveghere 24 de ore din 24.
- M-ai înţeles? - Am înţeles.
Tu chiar nu crezi în nimic, aşa-i?
Cred că eşti un psihopat nenorocit.
Ştiu că nu crezi în mine, dar problema e că nu crezi în tine.
Nu crezi în Dumnezeu, nu crezi că există vreun adevăr în tine.
Îţi spune eu un adevăr.
Mă bucur că te-au luat de pe capul meu, Gerald Creeson.
Acum o să-i dai altcuiva bătăi de cap.
Viaţa te-a prins de gât, ţi-a distrus toate reperele
şi nu mai ştii care e calea corectă.
E înfricoşător de-a dreptul când vine tăvălugul peste tine.
Ştiu exact cum e, am fost în situaţia ta.
Serios. Dar acum e momentul să începi să asculţi.
Unde dracu e aia?
Nu mai ai chef să ne luăm la 11 metri, omule?
O să-mi fie dor să ne luăm la 11 metri.
Mie nu, băiete. E timpul s-o ştergi.
Mi-a plăcut să flecăresc cu tine, omule!
N-a venit nimeni?
Continuă să asculţi, Jack. Asta-i tot ce-ţi spun.
Se îndreaptă ceva spre tine,
iar când o să-l primeşti, să fii deschis.
- Nu te închide... - Uite-o!
Acolo, înăuntru.
Fericită zi.
Pot s-o sărut?
Eşti gata?
Da.
Noroc, Stone!
Vreau să-ţi mulţumesc.
Sincer, apreciez tot ce-ai făcut pentru mine.
Da.
Noroc şi ţie, doamnă Creeson.
Lucetta, Jack. Suntem prieteni cu toţii, nu?
Lucetta... Să ai grijă de el.
O să am. Să ai şi tu grijă de tine, bătrâne.
Ne vedem mai târziu, Jack.
Voiam doar să-ţi zic...
Lucetta mi-a spus că te-ai culcat cu ea.
Ştiu că trebuie să fie împotriva regulamentului chestia asta.
Am ştiut ce faceţi voi doi.
Ştiai ce faci şi când ai lăsat-o pe nevastă-mea să ţi-o sugă?
- Mult noroc. - Ne mai vedem.
Mult noroc...
Acum ne bucurăm de libertatea dată de Constituţie
de a deţine şi a purta arme. Dacă va fi vreodată încălcată,
sau abrogată, sau eliminată...
Madylyn?
Creştini fiind, ar fi dreptul nostru,
pentru că Thomas Jefferson spunea
că aceste drepturi sunt inalienabile, căci sunt date de Creator...
Madylyn?
Este un drept al nostru, al creştinilor,
să ne ridicăm împotriva guvernului
şi al negării acestor drepturi fundamentale din Constituţie
sau ar trebui să răspundem altfel, în calitate de creştini?
Au venit câteva plicuri.
În calitate de creştini, ar trebui să ne ridicăm
împotriva oricărui guvern care spune că nu avem dreptul să ne apărăm...
Cred că aş pune întrebarea: de ce nu vor să mai purtăm arme?
Îmi placi.
Îmi placi, Jack.
N-aş fi făcut dragoste cu tine dacă n-aş fi vrut.
Madylyn!
Trezeşte-te!
Madylyn, trezeşte-te!
Haide!
- Trebuie să ajung la un telefon. - Unde vrei să mergi?
- Ce spui de Steve şi Helen? - Nu, sunt plecaţi.
- Dar la David? - E prea departe, prea târziu.
Uită-te la asta! Doamne!
Ticălosule!
Pe Dumnezeul meu!
- Nu spune asta. - Ce?
Iei numele Domnului în deşert! Încetează!
- Iisuse, Madylyn, te rog! - Încetează! Nu accept.
Ce tot spui, pentru numele lui Hristos?
Nu mai înseamnă nimic pentru tine, dar pentru mine înseamnă enorm.
Iisuse, Madylyn! Era să fim incineraţi în somn
de un nebun, la a cărui ieşire din închisoare am contribuit,
şi tu îmi ţii predici despre ce pot spune şi ce nu pot?
- Nu ne-a făcut nimeni asta! - Scuteşte-mă!
- Nu ne-a făcut nimeni asta! - Ce?
Nu ne-a făcut-o nimeni. A fost mâna lui Dumnezeu.
Ba ştiu eu bine cine ne-a făcut-o.
A fost mâna lui Dumnezeu. Asta o să le spun pompierilor.
Despre ce tot vorbeşti, Madylyn?
Despre firul în scurt din peretele bucătăriei.
- Ce tot spui? Ce fir? - Din peretele bucătăriei.
Şi de la subsol.
- Ce? - Erau toate cârpele alea vechi acolo...
O să le spun pompierilor să meargă acolo.
De ce să le spui asta?
Pentru că e o poveste la fel de bună ca oricare alta.
Nu e chiar atât de însorită vremea.
Toată lumea ştie că poţi face insolaţie şi pe vreme înnorată.
Uită-te la hambare.
Ţi le aminteşti?
Nu prea.
Nu ştiu cum ai rezistat atâta timp.
Mă gândeam că o s-o faci mai repede.
Aproape că am făcut-o odată.
Şi ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat?
A scăpat!
E un om liber de-acum, nu?
N-ai fi vrut să porţi un dialog cu ei, pentru că n-aveau altceva în cap decât...
Aveau tot timpul din lume să se gândească cum să te joace pe degete
şi să ţi se bage pe sub piele.
În faţa lor nu puteai fi o persoană.
Crede-mă, am învăţat lecţia asta pe pielea mea.
O să te pună la încercare, asta-i sigur.
O femeie frumoasă ca tine...
Jack...
Sunt pensionat, nu mort, să ştii.
Jack, suntem prieteni, da? Eşti cel mai bun.
Aş vrea să mă distrez puţin.
Să mă pierd în asfinţit...
Să fim profesionişti până la capăt, bine?
Vrei să fii o profesionistă?
Bagă-ţi-o în fundul de care o să te muşte, de-o să-ţi iasă pe ochi!
- Jack, destul. - Nu, totul e un rahat.
Mă iei la mişto în felul ăsta, târfo ce eşti?
- Respectă-mă, puţin. - Hai să aruncăm puţin la ţintă.
Da, mă bag.
- Să ţi-o trag. - Amice, stai puţin.
Sunt dat peste cap. Trebuie să plec.
- Nu, te duc eu cu maşina. - Nu, o să iau un taxi.
Sunt bine, o să iau un taxi.
E-n regulă, pe cuvânt de onoare.
să ne facă să înţelegem realitatea că Dumnezeu ne-a judecat deja,
că asta se va întâmpla şi nimic nu va schimba asta.
Nu e ca şi cum ar fi o bătălie cosmică între bine şi rău,
în care binele s-ar putea să nu triumfe.
În realitate se dă o bătălie,
în care vezi un boxer uriaş ţinând capul unui tip,
iar amărâtul ăsta de tip dă din mâini,
încercând să-l bată.
Exact aşa o ţine Dumnezeu pe satana,
dar, prin datul din mâini,
şi asta e descrisă în Apocalipsă, capitolul 12,
satana poate aduce mult haos, şi distrugeri,
şi multe rele se pot întâmpla.
Şi asta doar pentru că e furios,
doar pentru că ştie că vremea lui e aproape.
Se vorbeşte în capitolul 12...
Asta e de tot rahatul, omule.
Mi-ai distrus toată viaţa! De ce?
Nenorocitul dracului. De ce?
De ce, ce?
De ce-ai făcut-o?
N-o s-o faci.
Crezi că n-am s-o fac?
Nu.
Nu, nu cred.
La început am crezut că eram nebună.
Chiar mi se întâmpla mie una ca asta?
Era doar ceva din capul meu sau chiar era Dumnezeu,
care îmi insufla viaţă şi mă făcea să-I simt prezenţa?
Asta m-a şi încurajat să scriu cartea.
Şi, sincer, mi-a schimbat modul de a privi viaţa.
Să presupunem că există o Putere Superioară.
care a creat Universul până când Dumnezeu a aprins...
Şi poate am făcut-o.
şi spunea: "Ai avut dreptate!"
Ştii, cred că sunt pregătit să ies.
Următorul interlocutor este Gerald, din sud-vestul Detroitului.
- Bine ai venit, Gerald. - Vreau doar să spun...
că am găsit cartea asta în care se spune
că atunci când experimentezi un adevăr spiritual
acesta ajunge la tine prin intermediul unui sunet.
Dacă laşi acest sunet să treacă prin tine,
te schimbă.
Te face să intri din nou în armonie, să rezonezi din nou cu Dumnezeu.
Bun...
Ei spun că totul poate începe prin lucruri mărunte,
precum vibraţiile, zumzetul unei albine, bâzâitul unei lămpi cu neon, apoi creşte.
Sunt lucruri interesante.
Tot ceea ce ţi se întâmplă e ceea ce trebuia să ţi se întâmple ca să avansezi.
Trebuie să te întorci de multe ori, să trăieşti mai multe vieţi, până când...
Mulţumim pentru idei.
Următorul ascultător la WDDL e Kathy din Farmington Hills.
Eşti la Vocea Domnului...
Traducerea şi adaptarea hgfdgfui (hgfdgfui@lycos.com) catabeg @