Nu este numai această suferinţă.
Şi aşa am ajuns la acea stare
care afectează, cel mai adesea, sexul cel mai nervos.
Isteria.
Care vine de la grecescul "uterus".
Mult studiat de către francezi...
şi care ajuns târziu sub controlul colegilor noştri din Austria.
În seara asta...
ne vom da osteneala să adăugăm un accent britanic la acest cor.
Aduceţi pacienta, vă rog.
UNIVERSITATEA OXFORD, 1899
După cum puteţi vedea...
pacienta este o femeie atrăgătoare,
de 35 de ani,
care a fost în grija mea la spitalul Betleem.
Din cauza educaţiei ei impecabile, a suferit mult în viaţa ei,
datorită simptomelor clasice ale isteriei cronice.
Cine îmi poate spune care sunt acestea?
Oboseala.
Corect. Alta...
Furnicături la nivelul extremităţilor.
Da. Alta....
Convulsii.
Numite uneori şi... spasme isterice,
în care pacientul poate deveni violent,
periculos şi imposibil de controlat.
De aceea, ca măsură de precauţie,
i-am injectat 4 unităţi de heroină.
Nimeni nu poate fi suficient de atent,
la declanşarea unei crize, într-o sesiune clinică,
similară cu aceasta.
Vă rog.
Vă implor, domnule, nu faceţi asta.
- Punctul de declanşare... - Ajutaţi-mă.
Ajutaţi-mă.
Unul dintre voi, vă rog.
Uită-te la mine.
Nu sunt nebună.
Uită-te la mine.
Punctul de declanşare poate fi ascuns oriunde în anatomia feminină.
Cel mai adesea... pe sâni.
- Nu mă atinge. - Partea interioara a coapselor.
Sau pe ovare.
Observaţi pumnii încleştaţi, corpul arcuit pe spate...
tonicul şi spasmele clonice.
Ajungând, în cele din urmă...
într-o contractare profundă.
Aveţi grijă.
A început sângerarea ei lunară.
- Pacientul următor, vă rog. - Aduceţi pacientul.
Întrebări?
De ce a insistat femeia, că nu este nebună?
La fel cum fiecare criminal susţine că este nevinovat,
fiecare femeie nebună insistă că este normală.
- Dar ea părea aşa de... - Raţională?
Poate. Bine crescută.
Frumoasă.
Ea are toate aceste lucruri.
Şi totuşi...
este nebună.
Şi chiar asta reflectă paradoxul nebuniei...
şi primejdia cea mare a profesiei noastre.
Vă avertizez, domnilor...
imediat ce vă începeţi cariera, ca medici alienişti,
nu credeţi nimic, din ceea ce auziţi,
şi doar o jumătate din ceea ce vedeţi.
La naiba.
ELIZA GRAVES
Traducere şi adaptare LAGARDE /// subs.ro team
Aşteaptă.
Voi de acolo... Scuzaţi-mă.
Vă implor, opriţi.
Prima dată, tata nu a vrut să oprească,
deoarece putea fi un nebun care a evadat,
dar l-am convins că nu puteai fi,
deoarece te îndreptai spre azil şi nu eşti departe de el.
Da... o deducţie inteligentă.
Şi arăţi ca un om care şi-a pierdut calea, nu minţile.
Îţi sunt recunoscător. Mulţumesc.
Vizitezi pe cineva la Stonehearst?
De fapt, merg acolo pentru finalizarea pregătirii mele ca alienist.
Este vorba de un doctor specializat in medicina de azil.
Ei bine... pot spune că vei fi unul bun.
Ai ochi miloşi.
Mulţumesc.
Casa de nebuni este sus pe deal.
- Eşti sigură? - Da. Uite.
Nu văd nimic.
Crăciun fericit.
AZILUL DE NEBUNI STONEHEARST 1802
Alo.
Şi cine naiba eşti tu?
Dumnezeule.
Bună ziua, domnule.
Sunt Edward Newgate.
Doctor Edward Newgate, din Oxford.
Mă puteţi lăsa să intru?
Depinde... dacă sunteţi aşteptat aici.
Ei bine, sper.
I-am trimis o scrisoare administratorului.
Acum câteva săptămâni.
Poşta nu lucrează prea bine în această perioadă a anului.
Serios?
Te-am necăjit puţin. Desigur, puteţi intra, Ted.
Ce fel de creştin aş fi, să las pe cineva afară,
să-i îngheţe ceapa, în ajunul Crăciunului?
Mulţumesc foarte mult. Apreciez asta.
Numele meu este Finn.
Eu sunt administratorul şef.
Bine aţi venit la mica noastră casă de nebuni din pustietate.
În prezent avem 200 de internaţi la Stonehearst.
Fii şi fiice, aparţinând celor mai bune familii din regat.
Avem aici lorzi, duci... şi chiar o verişoară a reginei,
căreia îi place să picteze cu degetul, cu propriul ei rahat.
Poftim, Rosie.
Avem un viconte care este convins că are două capete,
şi un conte care crede că este un ceainic.
Serios?
Aşteaptă... aşteaptă aici.
Doctorul va apărea imediat.
Bine, da.
Trepanaţie.
O procedura medicală misterioasă, efectuată de sălbatici,
asupra celor posedaţi de spiritele rele,
prin executarea unei găuri în craniu,
crezând că va permite eliberarea de demoni.
Să fim recunoscători că trăim timpuri mai luminoase.
Nu sunteţi de acord, doctore...?
Newgate. Edward Newgate, din Oxford.
Iertaţi-mi apariţia mea neanunţată.
Am scris o scrisoare. Dl Finn mi-a spus că nu a ajuns.
Un om din Oxford este întotdeauna binevenit aici.
Deci...
Ce vă aduce la Stonehearst?
După cum am scris în scrisoarea mea,
sper să pot observa metodele dvs sau...
- Nu, mulţumesc. - Prostii.
Aţi avut o călătorie dificilă.
Din ungherele ignoranţei vesele,
depăşind oceanele vaste ale pălăvrăgelii academice,
în sfârşit, ai ajuns aici,
pe malul micul meu regat...
şi în zorile noului secol.
Deci...
Doriţi să exersaţi medicina din azil.
Da... de când mă ştiu.
De ce?
Pardon?
De ce nu altă specialitate mai bine văzută?
Chirurgie, de exemplu.
Presupun că nu mă interesează sângele.
Atunci medicina tropicală... sau probleme ale anatomiei feminine?
Ambele oferă un salariu mai bun.
Eu am fost tot timpul fascinat de mintea tulburată.
Ca un preot...
dar lui îi este garantată, cel puţin, calea spre cer.
Cât speri să câştigi?
Satisfacţia să-i ajut pe cei aflaţi în iad.
Vedeţi...
consider că dintre toate afecţiunile,
nebunia este cea mai crudă.
Îi jefuieşte judecata unui om,
demnitatea lui şi sufletul său.
Şi face asta...
atât de încet...
fără remuşcări de moarte.
Vă rog, domnule.
Doresc să mă pregătesc.
Tot ce-mi lipseşte este experienţa clinică.
Este timpul rundei de după-amiază.
Desigur. Nu vreau să vă reţin.
- Vrei să mă însoţeşti, doctore? - Mulţumesc.
Dle Finn...
vrei să iei paltonul doctorului?
Mulţumesc.
Veţi observa că deţinem multe cazuri obişnuite.
Neurastenie, demenţă praecox,
homosexualitate incurabilă, epilepsie, melancolie.
Dar ce ne deosebeşte din alte aziluri,
este sectorul social al pacienţilor noştri,
populat cu cele mai bune familii din Europa.
De exemplu, Terrance...
este moştenitorul celei mai mari averi feroviare de pe continent.
Şi care este natura afecţiunii sale?
Suferă de o lipsă totală de interes, pentru trenuri.
Deci, familia lui l-a condamnat?
Este un caz interesant.
Domnul Balzoni a căzut de pe cal la un meci de polo, în Milano,
şi de atunci crede că este un armăsar arab.
Devine puţin cam agitat, la timpul hrănirii lui.
Vă rog, daţi-i asta.
Mulţi dintre pacienţii noştri sunt aici,
deoarece erau o ruşine pentru familiilor lor.
Proscrişi.
Signore...
dă drumul braţului domnului,
sau voi fi obligat să-ţi interzic ţesălarea pentru o săptămână.
L-aţi ţesălat?
Un mic preţ plătit ca să-l ţină mulţumit.
- Nu îi consolidează delirul? - Ba da.
Nu încercaţi să vă vindecaţi pacienţii?
Să-i vindeci? Cu ce scop?
Să le readuceţi judecata normală.
Şi să faci din el un om nefericit, dintr-un cal perfect fericit.
Doamnă...
Eminenţa Voastră.
Este întotdeauna aşa plin de viaţă?
Noi nu credem... în sedarea pacienţilor,
cu bromuri şi alte substanţe asemănătoare.
Preferăm să-i solemnizăm în starea lor naturală, nealterată.
Şah.
Bună ziua, frumoasa mea.
Soră.
A mâncat astăzi?
Refuză să mănânce până ce fiul ei se întoarce din război.
A fost ucis în acţiune, în Peshawar, în 85.
Aţi încercat un tub de alimentare?
Noi nu folosim aici astfel de metode medievale.
Mi-e greu să le numesc "medievale".
Atunci, cum le-ai numi?
Ca ceva necesar pentru prevenirea morţii.
Moartea nu poate fi prevenită, doctore,
şi nici vindecarea nebuniei.
Nu e nici leac pentru condiţia umană.
Numai un medic nebun ar încerca asta.
O să vă prezint următorul caz.
O femeie care suferă de convulsii violente,
declanşate de contactul fizic sau emoţional,
pe care ea îl percepe a fi de o natură prea intimă.
Pare a fi isterie.
Ce tratament ai prescrie?
Pachete de muştar... aşa cred.
Este o pacientă... sau un hering murat?
Masaj pelvian... bromură de potasiu.
Mă interesează opinia dvs, doctore, nu de texte din cărţi.
Uită bromurile. Deschide ochii.
Uită-te la ea.
Deci, vă întreb din nou...
Văzând această femeie, plină de graţie şi rafinament,
în sânii căreia există o pasiune atât de mare,
încât se teme că ei o vor distruge,
ce tratament ai prescrie?
Muzică.
De trei ori pe zi... cel puţin.
Bravo, doctore. Sunt de acord.
Nici un alt tratament nu e mai bun decât muzica...
Numele ei este Lady Charles Graves. Eliza. Dna Graves, pentru noi.
Presupun că-l cunoşti pe soţul ei.
- Nu. - Un tip respingător.
Posedă o avere imensă.
Să nu mai vorbim... de multe pofte neobişnuite.
După cum era de aşteptat, episoade ei isterice s-au înrăutăţit,
până când într-o noapte i-a muşcat urechea,
şi i-a scos un ochi, cu un pieptene.
Deci, soţul ei a trimis-o aici.
Nu, tatăl ei.
Dacă ar fi fost după voia baronetului,
ar fi încă acasă, în îmbrăţişarea lui iubitoare.
Nu trecuse nici o săptămână, când am primit o scrisoare de la el,
în care mă ameninţa şi îmi cerea s-o declar vindecată,
ca să poată să ajungă din nou în grija lui.
Aţi refuzat.
Pentru siguranţa ei.
Vino, doctore.
Da.
Mai avem multe de văzut, înainte de cină.
Pot să spun doar că interpretarea ta este sublimă.
Interpretarea ta este sublimă.
Cu adevărat sublimă.
Eu sunt Newgate.
Dr Edward Newgate. Numele meu este Edward Newgate.
Soră.
Îmi aduci un pahar cu apă?
Da, doamnă.
Interpretarea ta este sublimă.
Ce a fost asta, Mozart, Beethoven?
Nu. Eu am compus-o.
Sigur că da.
- Permiteţi-mi să mă prezint. - Dr Newgate.
Ştiu.
Noi nu avem mulţi vizitatori aici.
Suntem mai degrabă ca o colonie de leproşi.
Mă îndoiesc că leproşii sunt atât de fermecători.
Mi-aş dori să încetaţi să mă complimentaţi.
Mă face să mă simt inconfortabil.
Iertaţi-mă, dnă Graves.
Nu-mi doresc să vă supăr.
Eşti sigur că eşti doctor?
Da, bineînţeles că sunt.
Pentru că n-am întâlnit nici unul care să-şi ceară scuze.
De altfel, nici nu le pasă pe cine jignesc.
Ei bine, eu nu sunt ca alţi medici.
Ca să fiu sincer, încă nu m-am obişnuit să fiu doctor.
Ori de câte ori cineva mă numeşte doctor...
mă întorc să văd dacă vorbeşte cu cineva aflat în spatele meu.
Poftim, doamnă.
Mulţumesc, soră.
Bine.
Remarcabil, nu-i aşa?
Ar trebui să fie pe o scenă,
nu să se stingă într-un azil.
Iertaţi-mă, eu sunt dr Newgate.
Edward Newgate.
Şi dumneavoastră?
Să-l lăsăm pe Jael să se bucure de această pasăre măiastră.
- Pardon? - Iar Hobab să se bucure cu Heraclit.
Aceasta este greacă, pentru un vierme.
Newgate. În frac, după câte văd.
Da, mulţumesc. Mulţumesc.
Mă scuzaţi... dar ce face el aici?
Jeremiah... Şi-a ucis soţia cu un ciocan.
Nu fără a fi provocat.
Dar ce caută aici, în salonul personalului?
Când eram ofiţer doctor, în război,
invitam uneori soldaţii să ia masa cu noi.
Asta consolida legătura dintre oameni şi ţinea moralul ridicat.
Acelaşi principiu se aplică şi aici.
Este terapeutic pentru pacienţi să se găsească într-un mediu politicos,
la fel şi pentru mediul politicos, să fie printre ei.
Cina este servită.
Bun băiat.
Spune-mi, doctore... ce crezi despre micul nostru azil?
Este destul de...
deosebit de toate cele pe care le-am cunoscut vreodată.
Newgate şi-a luat recent diploma de medic la Oxford.
Dar de ce bate tot drumul până aici,
când există alte aziluri mult mai aproape de Londra?
Ei bine... am vrut mereu să mă întorc la ţară.
Am crescut într-o fermă din Yorkshire,
şi unele dintre cele mai dragi amintiri,
sunt vacile si puii de găină, care erau tovarăşii mei de joacă.
Nu ai accentul specific din Yorkshire.
De ce, Ted?
Ei bine...
Părinţii mei au murit când aveam 6 ani...
aşa că am fost trimis la un orfelinat din Londra.
Un loc îngrozitor.
Dar, a fost fascinantă curiozitatea mea despre natura umană.
Într-un mod ciudat, am fost recunoscător lor.
Cum aşa?
Mizeria are o cale prin care se impune.
În orfelinat mi-am dat seama ce voi deveni în viaţă.
Să lupt împotriva nefericirii şi a lipsei de prietenie.
Pentru a da acestor biete suflete, puţină speranţă şi bunătate,
într-o lume care oferă prea puţin din aceste lucruri.
Iertaţi-mă, am transformat cina într-un roman a lui Dickens.
Poftă bună.
Ce avem în seara asta, Finn?
Veveriţă?
În prezent ne confruntăm, oarecum, cu o aprovizionare modestă.
Un toast pentru dl Finn...
pentru aprovizionarea cu aceste merinde fine, pentru ospăţul de Crăciun.
Mickey Finn.
Mă scuzaţi... E chiar numele dvs?
Tis. De ce?
Ei bine...
să-l facă cineva pe Mickey Finn,
knock-out...
Este destul de...
E destul de...
Niciodată n-am auzit aşa ceva... Să-l facă cineva pe Mickey...
Asta este ca şi cum, dragul meu bătrân prieten,
ar sta încremenit, în timp ce...
Mă iertaţi dacă nu găsesc asta nicidecum amuzant.
Nu?
Ei bine...
Ce ar putea aduce un zâmbet pe gura ta încreţită ca o gaură de cur?
Ajunge, Finn.
Scuzele mele. N-am vrut să vă jignesc.
Da, bine, le accept.
Acesta este spiritul Crăciunului.
Haideţi.
Permiteţi-mi să vă ofer un pahar...
în semn de prietenie.
Nu, nu, nu. Am băut destul de mult.
Haideţi, sărbătorim.
Vorbesc serios, Finn...
Sunt sigur că nu se opune la un pahar pentru Domnul şi Mântuitorul nostru.
Nu-i aşa, doctore?
Cu plăcere.
Doamne. Mi-e teamă că pătează.
Apa gazoasă curăţă asta.
Urmaţi-mă.
Trebuie să plecaţi imediat de aici.
Dar tocmai am sosit.
Nu aparţineţi acestui loc.
De ce?
Aş spune acelaşi lucru şi despre dvs.
Mai aveţi încă timp, înainte să treziţi suspiciuni.
Ei cred că v-aţi dus în camera dvs, pentru schimbarea cămăşii.
Lasaţi-vă lucrurile. Mergeţi direct la grajd.
Murgul are cele mai sigure picioare prin mlaştină.
Vă va duce în siguranţă înapoi în oraş.
Vreţi să fur un cal?
Mai încet.
Nu, până nu-mi spuneţi ce se întâmplă aici.
Faceţi cum vă spun.
Plecaţi.
Imediat.
Eliza. Te rog.
Dna Graves...
Îmi pare foarte rău...
N-am vrut să vă necăjesc.
Dna Graves, e adevărat...
Atunci ascultă-mă...
E ceva ce trebuie să-ţi spun.
CAMERA CAZANULUI
Ajută-ne. Vă rugăm.
Ajută-ne.
Avem nevoie de mâncare.
Te rog. Te rog, ajută-ne.
Cine eşti tu, băiete?
- Sunt doctor. - Mincinosule.
Nu te-am văzut niciodată.
De unde eşti?
- La etaj. - Înainte de asta, idiotule.
Sunt din Oxford.
Ascultă-mă...
Şi ascultă cu atenţie, băiete...
Trebuie să ne ajuţi să scăpăm din aceste cuşti.
- Noi nu suntem nebuni. - Nu suntem nebuni.
- Nu suntem nebuni. Te rugăm.
Te rugăm să ne ajuţi.
Bineînţeles că nu sunteţi.
- Trebuie să ne ajuţi. - O voi face.
Mâine dimineaţă, mă voi consulta cu dr Lamb.
Dr Lamb? Eşti nebun?
Dacă află că ne-ai găsit, îţi va tăia gâtul şi ţie şi nouă.
Trebuie să aduci cheile. Să ne eliberezi.
Te rog, nu suntem nebuni.
Trebuie să ne ajuţi.
Să văd ce pot face, mâine dimineaţă.
Dă-ne drumul.
Newgate.
Edward Newgate.
De unde îmi cunoşti numele?
Din scrisoarea ta.
Îţi aduci aminte, Benjamin?
Acum câteva săptămâni... tânărul ne-a scris, din Oxford.
Îmi amintesc.
Newgate.
Scrisoarea ta a venit cu ultima livrare de poştă.
Înainte ca dr Lamb să ne răstoarne.
- V-a răsturnat? - Da.
Răsturnat?
- Ce se întâmplă? - Sunt Marion Pike.
Sora şefă.
Charles Swanwick.
Doctor şef.
- Soră. - William Paxton, grădinar.
Dr Benjamin Salt...
Conducătorul azilului Stonehearst.
Stai. Stai, stai, stai.
Dacă într-adevăr eşti conducătorul...
- Înseamnă că dr Lamb este... - Un demon nebun...
Foarte rău.
Dumnezeule.
Ce s-a întâmplat?
Ne-au pus ceva în băutură, doctore.
Hidrat de clor. Este un anestezic chirurgical.
Este incolor şi inodor,
dar letal...
în doze necalculate.
Am pierdut 4 doctori în acea noapte.
Trei dintre asistentele mele au murit. Bietele de ele.
- Au planificat asta luni de zile. - Nemernici trădători.
Au aşteptat momentul ca să ne adoarmă.
Deci, Mickey Finn...
Nu-mi vine să cred...
Ne dau apă, şi puţină mâncare.
Dar nu greşi, doctore... suntem pe moarte.
Suntem pe moarte.
Trebuie să furi cheile, de la Finn.
Eliberează-ne.
Ne-ar rupe afară, înainte să facem 100 de metri.
Ne vom juca şansa în luptă.
În starea noastră? Ei sunt numeroşi.
Sus sunt nişte maniaci criminali înarmaţi.
Uită-te în jurul tău.
Nici unul dintre noi nu poate lupta.
Unii dintre noi... sunt aproape morţi.
Există doar o singură soluţie...
Tu, doctore.
Eşti singura noastră şansă. Te rugăm.
Fugi, băiete.
- Cheile. - Fugi, băiete.
- Du-te în oraş. - Adu ajutor.
- Fugi.
Haide.
Cheile.
- Fugi. - Fugi, băiete.
Cine este, Eliza? Sunt speriată.
Nu este nimeni, draga mea.
Este doar din vis.
Dna Graves.
Încearcă să facă dragoste cu noi?
Culcă-te.
Dna Graves.
Trebuie să plecăm imediat de aici.
Ai avut ocazia să pleci.
L-am găsit pe Salt şi pe ceilalţi, dna Graves.
Îţi dai seama ce s-ar fi întâmplat dacă te prindeau?
- Îmi dau seama. - Nu-ţi dai seama.
Putem să discutăm asta mai târziu.
Acum vreau să-ţi iei haina cea mai călduroasă
şi să ne întâlnim la pavilion în 10 minute.
Putem fura un cal, şi dacă avem noroc,
putem ajunge în oraş şi să cerem ajutor.
De ce crezi că aş merge cu tine?
Pentru că eu nu pot...
Nu voi pleca fără tine.
- Trebuie să mă întorc în pat. - Ascultă-mă.
Nebunii conduc acest azil.
Da.
Şi eu sunt unul dintre ei.
Ce îmi văd ochii?
Runda de seară s-a terminat, doctore.
Eu îi explicam doctorului Newgate drumul spre camera lui.
Te-ai rătăcit, nu-i aşa?
Da, este ruşinos.
Căutam biblioteca...
Cred că am luat-o pe un drum greşit.
Ei bine, s-a întâmplat... Acum ştiu...
Aşa că vă urez tuturor o noapte bună.
Mulţumesc, dnă Graves.
Finn, condu-l pe tânărul doctor în camera lui.
Cu plăcere.
Nu, nu...
Nu-i nevoie.
Insist.
Şi vă aştept la runda de dimineaţă.
La 8:30.
Bine. Sigur că da.
Pe aici, Ted.
A suspectat ceva?
Nu.
Trebuie să fim siguri că rămâne aşa.
Te necăjeşte ceva, draga mea?
Acest lucru nu poate dura, Silas.
Până la urmă ne vor descoperi.
Vine primăvara.
Oamenii vor veni.
Vizitatori.
Nu putem să-i oprim.
Singurul motiv pentru care noi suntem aici,
este pentru că lumea a vrut să se scape de noi.
Suntem o ruşine pentru familiile noastre,
şi suntem exilaţi de rasa umană.
Nu vom fi descoperiţi pentru că nimănui nu-i pasă de noi.
Soţul meu nu este aşa.
Îţi promit...
că vei fi întotdeauna în siguranţă, între aceste ziduri.
Mă tem că asta este tot ce am putut găsi.
Proviziile sunt reduse.
Voi aduce mai mult data viitoare.
Şi voi aduce nişte laudanum, pentru cei ce tuşesc.
Fii binecuvântat, doctore.
De oameni înarmaţi avem nevoie,
nu de medicamente.
Asta nu mai e o opţiune, doctore.
După noaptea trecută, Finn şi oamenii lui stau cu ochii pe mine ca vulturii.
Abia am ajuns aici, fără să fiu văzut.
- Vino înapoi aici. - Te rugăm, prietene.
Poate greşesc...
dar Lamb mi se pare că este un om,
care ar prefera scufundarea vasului, cu toată lumea la bord,
decât să renunţe la cârmă.
Dulce Isuse...
Chiar dacă am fugi şi am găsi ajutor,
Dumnezeu ştie ce ne-ar aştepta până când ne întoarcem.
Noi?
Păi...
eu şi dna Graves.
Eliza Graves?
Nu fi prost, omule. Ea este nebună ca şi ceilalţi.
Nu, nu...
- Nu cred că este. - Spune-i asta soţului ei.
Dar spune-i-o la urechea bună, pe care ea nu a muşcat-o.
Bărbatul ei e un monstru.
- A avut dreptul să se apere. - Dna Pike...
Pot să-ţi reamintesc de care parte a zăbrelelor stai?
Dacă nu poţi fugi...
dacă nu poţi fura cheile lui Finn...
ce propui să facem?
Am venit aici pentru a studia metodele sale.
Lamb mă consideră protejatul său.
Dacă aş putea să păstrez această încredere,
înţelegându-i modul de judecată...
poate aş putea să-l fac să devină raţional.
El a ucis 5 soldaţi,
cu sânge rece.
Şi tu crezi că poţi să-l readuci, băiete?
Dacă aţi putea să-mi daţi dosarul lui.
A dispărut de mult.
Este primul lucru pe care l-a distrus.
Atunci...
ar fi cel mai bine să ajung înapoi înainte să ratez totul.
În dulapul cu medicamente.
În spatele sticlei de scotch.
În biroul lui...
în biroul meu.
El a evadat odată... şi l-a furat, pentru scurt timp.
N-am vrut să-i dau din nou posibilitatea asta,
aşa că am ascuns dosarul lui.
Bine.
Doctore...
Vreau să te avertizez.
Nu ştiu ce plan are Lamb pentru noi,
dar ştiu...
că dacă crede că ai putea să-l pui în pericol,
nu va ezita să-ţi taie gâtul.
Sunt condiţii deplorabile, dar în curând voi face o schimbare.
Şi este o soluţie mai bună, în acest nou secol,
decât să fac uitat acest salon,
şi toate gândurile rămase în urmă.
- Nu-i aşa, Finn? - Da.
Deci, ce vreţi să facem cu aceşti rezidenţi?
Îi introducem la populaţia generală.
Doar nu vorbiţi serios?
Dacă ţi un om într-o cuşcă se va comporta ca un animal.
Oferă-i libertatea şi va reveni la umanitate.
Şi acesta este planul dvs, pentru crearea unei societăţi luminate?
Nu se simte scepticism în întrebarea dvs, doctore?
Nu, deloc.
Cred că sunt doar curios să aflu
dacă credeţi că există persoane ale căror crime sunt atât de atroce,
încât se justifică închisoarea.
Sadicii...
care găsesc satisfacţie, în înjosirea altora.
Aceşti laşi, care ar trimite bărbaţi tineri la moarte,
într-o luptă, pe care ei înşişi ar evita-o.
Ţinând cont, că eu cred că toţi oamenii pot fi reabilitaţi,
prin simplul act,
de redobândire a demnităţii lor.
Cine este acolo jos?
Căpcăunul din Oxbridge.
- Căpcăun? De ce? - E un nume de scenă.
Familia lui l-a vândut pentru un spectacol, când era copil.
S-a rănit la mână, acum câteva zile, când a atacat o soră.
Aţi fi atât de amabil, să-i schimbaţi pansamentul, doctore?
Vă aşteptaţi să cobor acolo jos?
Aţi venit aici pentru o experienţă clinică, nu-i aşa?
Da, desigur.
Atunci... două...
pastile de opiu, ar rezolva situaţia.
Nu-i nevoie de asta.
Ce vă aşteptaţi să fac, să-i cânt un cântec de leagăn?
Utilizaţi asta.
Doctorul din azil, este cel mai bun prieten.
Nu uita de găleata cu pipi.
Alo?
Ascultă...
Nu vreau să-ţi facă rău, dle Ogre.
Vreau doar să-ţi văd mâna.
Dumnezeule...
Este în regulă.
E în regulă.
Lamb, vă rog, ajutaţi-mă.
Ochii, Newgate. Ochii.
Arthur.
Arthur, te rog.
Te rog, Arthur.
Arthur.
Iartă-mă, Arthur.
Pot să-ţi spun Arthur?
Pot?
N-am vrut să intru fără voia ta.
N-am vrut să te necăjesc.
Sunt doctorul Newgate.
Poţi să-mi spui Edward.
Este în regulă.
Eddard?
Da, Edward.
Eddard.
Arthur...
Hai să aruncăm o privire la mâna ta, bine?
Este în regulă.
Aşa, Arthur.
Bravo, doctore.
Bravo.
Vreţi să vă daţi jos pantalonii, vă rog?
Nu, nu. E vorba de umărul meu.
Vă rog.
Fac eu asta, Millie.
Poţi reveni la îndatoririle tale.
- Dar vreau să fac asta. - Pleacă.
Stai jos.
Dezbracă-ţi umărul.
Prost încăpăţânat.
De ce nu m-ai ascultat?
Ai fi putut pleca când ai avut ocazia.
Atunci nu ştiam ce ştiu acum, Eliza.
Nu-mi spune aşa.
Dna Graves...
trebuie să înţelegi,
că aici eşti în pericol.
Pot să te asigur că nu sunt.
Dă-mi mâna.
Şi ce se va întâmpla cu cei de jos?
Cum rămâne cu ei?
Dna Pike şi femeile...
suferă teribil, nu-i aşa?
Da, toţi.
Ai putea să te duci jos tu însuţi.
Sau ţi-e frică că ce vei vedea îţi va slăbi loialitatea faţă de Lamb?
Tu nu ştii cum a fost aici înainte.
Ce monştrii au fost Salt şi oamenii lui.
Ne dezbrăcau la pielea goală şi ne supuneau unor examinări,
din cele mai dezgustătoare, de natură intimă.
Legate de mese...
Cu medicamente care ne blocau simţurile...
şi udate cu apă rece ca gheaţa,
şi multe alte mârşăvii, prea oribile ca să le menţionez.
Dar nu ai putea înţelege.
Pot.
Bine? Eu pot.
Ştiu ce este cruzimea, dnă Graves.
Ştiu.
Şi îţi dau cuvântul meu,
că nu vei mai suferi niciodată, cum ai avut de suferit.
Niciodată.
De ce îţi pasă atât de mult de mine?
Deoarece...
gândul că eşti închisă în casa asta de nebuni,
este dezgustător pentru tot în ceea ce eu cred...
ca doctor şi...
şi ca om.
Scuză-mă.
Pentru numele lui Dumnezeu, Swanwick, renunţă.
Şansa de a scăpa în acest mod, este similară,
cu cea a unui om care îşi rupe unghiile, pentru a scăpa din mormânt.
S-ar putea...
dar cel puţin, pe piatra mea funerară,
nu va sta scris, la fel ca pe a ta.
El a murit ca un câine, în întuneric.
Ai reuşit.
Du-te în oraş. Rapid. Grăbeşte-te.
Adu ajutor. Grăbeşte-te.
DOSARUL PACIENTULUI DR BENJAMIN SALT
Nu înţeleg de ce de umblă peste tot.
Ar trebui să fie pus în cuşcă cu ceilalţi.
Nu pot continua să conduc singur acest azil nenorocit.
- Am nevoie de un asistent. - M-am gândit că eu sunt acela.
Cu pregătire medicală.
Cât de greu poate fi să joc rolul unui doctor?
Întoarce capul şi tuşeşte.
Întoarce-te, domnişoară, ca să te pot privi.
Talentele tale sunt mai potrivite pentru alte sarcini.
Ai grijă ca aceşti psihopaţi să aibă burta plină.
Şi de frigul de aici.
Ce-i cu tine?
La ce te referi?
Nu mai eşti la fel de când a apărut ăsta aici.
Cred că simt un sentiment de datorie faţă de el.
Are stofă de medic bun de azil.
Îmi aduce aminte de mine...
Încăpăţânat, idealist.
Adu-mi alta, bine?
Simt un spirit înrudit în el.
Cred că poate înţelege ceea ce încerc să realizez aici.
Cum ar putea să înţeleagă,
dacă îl va descoperi pe Salt şi pe ceilalţi?
Vine Anul Nou, şi nu va mai conta asta.
Nu va mai fi nimic de descoperit.
Îţi spun...
eu nu am încredere în acest mic prăpădit.
El pune la cale ceva.
Poate că mă înşel în privinţa lui...
dar are un interes deosebit pentru Lady Graves.
Nu va porni nici o alarmă,
numai dacă, o câştigă de partea lui.
Şi te asigur că asta nu se va întâmpla niciodată.
Cineva a scăpat.
Opreşte-te.
Pe aici.
Dacă ajung în oraş, s-a sfârşit cu noi.
Nu vor ajunge.
Haide.
- Doamne, nu. - Nu.
Acum, domnilor...
Înapoi, nemernicilor.
Înapoi.
Nu este nevoie de lacrimi.
Ai cuvântul meu că nu vei avea de suferit.
Asta le-ai spus mamei şi surorii tale...
înainte să le tai gâtul?
Da, dle Swan.
Dar metodele tale mi-au vindecat nebunia.
Sunt un om paşnic acum.
Aşa sunt.
Un adevărat...
miel.
Nu.
Acesta este un lucru trist şi ruşinos.
Vino, dle Swanwick.
Să mergem înăuntru înainte să murim cu toţii.
Doamne.
Unul dintre ei s-a aruncat în prăpastie.
Şi acesta s-a îndreptat spre mine ca o sperietoare.
Calul s-a speriat, s-a ridicat şi l-a lovit cu copita.
A murit pe loc.
Dorinţa de sinucidere nu e frecventă, printre cei deranjaţi mintal.
După cum ştim.
Finn.
- Ai grijă să fie îngropat. - Da.
Dr Lamb...
Crezi că s-a înjunghiat singur în spate?
Probabil a aterizat pe ceva, când a căzut.
Ceva ascuţit.
Păcat.
Nu poţi trece cu vederea aşa ceva.
Ce anume, dragul meu băiat?
Domnule, dacă aţi examina cadavrul...
Eu nu sunt medic legist.
Şi nici tu.
Dr Lamb, este clar că acest om...
Ucis de un cal.
Eu am un azil de condus.
Şi cred că tu, doctore...
ai pacienţi de care să te ocupi.
Acest lucru este o nebunie.
Ce-ai spus?
- Am spus că asta e o nebunie. - Nebunie?
Nebunie, ai spus?
Cum îndrăzneşti să mă acuzi de nebunie în faţa personalului meu?
Nu v-am acuzat de nimic.
Doi pacienţi sunt morţi, Newgate,
pentru că nu ţi-ai făcut datoria să veghezi asupra lor.
- Silas. - Unde ai fost, Newgate,
când aceşti doi tipi au scăpat?
Câţi mai trebuie să moară din cauza neglijenţei tale?
Silas.
Soră...
cred că ar trebui să intrăm toţi înăuntru.
1 martie 1891.
Aceasta enigmă numită Silas Lamb,
continuă să rămână nedesluşită.
Silas ţine în secret, anii săi, când era chirurg militar.
Războiul...
şi mai presus de toate, oribilul incident,
care l-a adus în acest azil.
Nu, nu.
Şi totuşi, el nu are nici o reţinere,
să protesteze, împotriva a ceea ce el numeşte,
"metodele mele barbare".
Cât de ironic este să fii numit crud, de un om ca acesta,
un om acuzat de astfel de atrocităţi.
Nu, nu.
Când ai găsit lucrul de care un om se teme cel mai mult,
vei descoperi cheia nebuniei lui,
şi mijloacele necesare cu care să-l controlezi.
Silas pare că se teme de foarte puţine lucruri.
Dar toţi oamenii au punctele lor de rupere.
Iar eu sunt legat prin jurământul meu de doctor, ca să le găsesc.
Să-l vindec...
şi să-l fac un om întreg.
Cred că Silas îi face plăcere să creadă, în mod greşit,
că mă are sub controlul său.
În mintea lui chinuită, şederea lui la Stonehearst,
seamănă cu o partidă de şah.
Eu sunt pionul lui, pe care îl mută cum vrea el,
pentru plăcerea lui.
Dar, ca majoritatea copiilor, Silas se pare că uită,
că toate jocurile trebuie să aibă un final.
Şi nu există decât un singur învingător.
3 octombrie, 1899.
Pe parcursul ultimilor 9 ani,
m-am luptat ca să determin,
ceea ce bântuie sufletul lui Silas Lamb.
O mamă crudă?
Un tată sadic?
Indiferenţă faţă de Dumnezeu?
Nu pretind că am aflat răspunsul.
Ştiu doar că animalele, ca Silas Lamb,
trebuie să fie rupte,
ca să ajungă din nou oameni.
Porţi unul dintre costumele mele.
Mi se potriveşte bine, nu crezi?
Desigur... a trebuit să-l modific puţin.
Dar apoi...
Eşti mai voinic decât mine.
Mai bine zis, ai fost.
Cred că nu ar trebui să fiu surprins,
că uciderea unor oameni neînarmaţi, cu sânge rece,
nu ţi-a afectat pofta de mâncare.
Dimpotrivă.
Moartea lor a fost foarte dureroasă,
pentru mine şi echipa mea.
Echipă?
O grămadă de beţivi şi masturbatori cronici.
Ciudat...
eu nu văd nimic rău
în masturbarea cronică.
Totuşi... îmi exprim condoleanţele,
şi recomandarea, ca nimeni să nu mai repete greşeala lor.
Şi ca un semn de bună credinţă,
voi mări raţiile voastre,
şi o să vă trimit mai multă apă proaspătă.
Vezi, vechi prieten...
spre deosebire de tine,
eu nu sunt un om crud.
În acest timp...
De când mă găsesc în această poziţie,
m-am gândit că ai vrea un raport,
cu privire la starea pacienţilor.
Nu-mi pasă.
Nu mai sunt responsabilitatea mea.
Melancolicii sunt mai puţin letargici,
de când nu mai primesc acele doze mari de opiu.
Istericii sunt mai putin apatici,
de când nu li se mai bagă ceva în părţile lor intime.
Chiar şi Mongoloizii sunt veseli, deoarece au fost eliberaţi,
şi puşi la muncă în bucătării.
Păcat că totul nu duce la nimic,
atunci când vor muri de foame.
Suntem suficient de aprovizionaţi.
Îţi voi spune ce cred eu, vechi prieten...
Cred că tu nu ai luat nimic, pentru tusea ta,
pentru că ai neglijat să închizi cabinetul medical,
iar persoanele dependente de opiu, au ajuns la laudanum.
Şi bănuiesc... că porţi acest costum,
pentru că este cel mai călduros, din dulapul meu,
şi care îţi prinde tare bine, atunci când ai nişte imbecili,
care au grijă de încălzire.
Sper că îţi place să pretinzi că eşti sănătos.
Silas...
Mascarada asta...
te ajută să uiţi cum ai fost,
înainte să le zbori creierii acelor bieţi băieţi.
- Dle Finn. - Dr Lamb.
Găseşte-l pe dr Newgate...
şi ne întâlnim la chirurgie.
Bine.
Nu mânca.
Vezi dacă-mi pasă. Vacă bătrână.
Millie.
M-am săturat.
M-am săturat să fiu o soră medicală.
Nu s-ar putea ca lucrurile să fie ca înainte?
Pot încerca şi eu?
Mulţumesc.
Acum...
vrei să încerci una de la mine?
Lui nu-i place gustul ăsta.
- Nu. - Fiului tău, nu-i aşa?
Şi el gustă ce guşti tu, nu-i aşa?
- Dar cum? - Direct printr-un tub.
Nu vezi cum se întinde, de la mine la el, prin geam?
S-a săturat de lupta cu afganii.
Dar nu vrei să mor de foame, nu-i aşa?
Mamă?
Daniel?
- Da. - Binecuvântat fie Domnul.
Eşti într-adevăr tu, Daniel?
Da, eu sunt.
Indiferent de cât de mare este distanţa dintre noi,
vei fi întotdeauna în mintea mea.
Dragul meu băiat.
Ascultă, mamă...
mi-e teamă, că voi pleca din nou în străinătate,
într-o misiune diplomatică secretă, pentru Majestatea Sa, Regina.
Unde?
Nu am voie să-ţi spun.
Dar...
alimentaţia este foarte rară acolo,
aşa că am nevoie de tine, ca să mănânci pentru amândoi.
Poţi să faci asta pentru mine?
Pentru Daniel?
O voi face.
Aşa.
Aşa trebuie.
Foarte bine.
Nu, nu, nu.
Du-te la culcare. Odihneşte-te.
Mai am de golit plosca.
Nu. E ordinul doctorului.
Bine. Du-te.
Millie, încuie uşa.
Mai ia câteva.
Foarte bine.
Aşa.
Foarte bine.
Mulţumesc foarte mult.
Millie are nevoie de odihnă.
Lamb este depăşit. Face munca pentru 4 surori.
Pe stomacul gol, într-un salon fără căldură.
Ei bine...
peste câteva luni va fi primăvară.
În câteva luni putem muri cu toţii.
Pneumonie.
Tifos. Foame.
Poate chiar şi Finn.
Experimentul lui Lamb se prăbuşeşte, Eliza.
El nu poate realiza asta, deoarece este orbit de nebunie.
Dar tu nu eşti.
Când am ajuns prima oară aici, Millie abia putea vorbi.
Salt a pus-o într-o comă, cu morfină, ca s-o controleze.
Lamb a renunţat la toate medicamentele ei.
A pus-o să lucreze în saloane.
A fost bine pentru ea.
A devenit o tânără femeie capabilă.
Da, cu mintea unui copil dar...
este în viaţă, Edward.
- O iubeşti ca pe o soră de-a ta. - Da.
De aceea, nu pot s-o părăsesc.
Nu e nevoie.
Serios... nu e nevoie să faci asta.
Putem pleca toţi trei. Împreună.
Începem o viaţă nouă, departe de aici.
- Unde? - Spania, Italia.
Într-un loc unde soarele străluceşte tot timpul,
iar cerul este albastru...
şi poţi să fii liberă,
să faci tot ce doreşti tu.
Undeva unde poţi să fii tu, cu adevărat. O viaţă adevărată.
Eu pot face să se întâmple asta.
Pot.
Nimic nu ne poate sta în cale. Nimic.
Soţul meu poate.
Dacă o face, atunci l-aş ucide.
Fii atent, Edward.
Când vorbeşti aşa, nu sună ca vorbele unui doctor.
Când sunt cu tine, eu...
Uit cine sunt.
Eu nu m-aş apropia de asta.
Muşcă, aşa face.
Dr Lamb solicită prezenţa dvs.
Unde?
Urmaţi-mă.
Newgate, tocmai la timp.
Pentru ce?
Să mă asişti la o procedură experimentală, inventată de mine,
care, când va fi perfectată, va permite intrarea într-o nouă eră,
a tratamentului uman de nebunie.
Un caz nefericit...
Se consideră a fi administratorul de drept de la Stonehearst.
Este o iluzie frecventă.
Locul din dreapta lui Napoleon şi a lui Isus Hristos.
Ce ai de gând să faci cu el?
Să-l tratez, desigur.
Cu minunea lui Edison, a epocii noastre,
vom alunga din istorie cămăşile de forţă,
băile reci,
maşinile care produc greaţă,
biciuirile.
Finn, vom începe peste 3 secunde.
Eu o numesc electroterapie.
Şi cred că veţi fi fascinat să vedeţi,
ce se întâmplă când se aplică pe creierului subiectului.
Veţi avea nevoie de un stomac puternic,
dacă doriţi să practicaţi medicina din azil.
Poate pare dureros, dar vă asigur că nu simte nimic.
Da, dar inima lui... o zecime din asta i-ar putea opri inima.
Puteţi face onorurile de data asta, doctore.
Ce? Nu.
O doză de 5 secunde ar trebui să-l încleşteze.
- Dr Lamb, nu vă puteţi imagina că eu... - Fă-o.
Fă-o.
Şi acum...
veţi vedea
efectele miraculoase
ale acestei remarcabile noi terapii.
Care este numele tău, dle?
Nu ştiu.
Eşti conducătorul acestui loc?
Nu ştiu.
După cum puteţi vedea...
o minte care, acum câteva clipe, era chinuită de iluzie,
este acum pacificată.
Sunt în spital?
Eşti un pacient de la azilul Stonehearst.
Cine sunteţi voi?
Spuneţi-i, doctore.
Spuneţi-i.
Suntem supraveghetorii tăi.
BUN VENIT 1900
Mi-e teamă că este ultima doză de laudanum.
Mulţumesc, doctore.
Acum ascultă...
Trebuie să te odihneşti dacă poţi.
- Ai nevoie de putere. - Pentru ce?
În seara asta, am de gând să vă eliberez.
Pe toţi.
În seara asta?
De ce?
Pentru că...
mi-e teamă că Lamb va repeta procedura lui Salt.
Mă tem că vrea s-o facă fiecăruia dintre voi.
În seara asta.
N-am aprobat niciodată metodele doctorului Salt.
Bineînţeles...
nu eram în poziţie să-l critic.
Eliza mi-a spus că erai tot timpul foarte drăguţă cu ea,
şi cu ceilalţi pacienţi.
I-am iubit...
ca pe proprii mei copii.
Chiar şi pe Lamb?
Există ceva bun chiar şi în bietul Silas.
Deşi mi-e teamă că e cuprins de nebunie.
Cum să-l pot înţelege?
Primul dvs instinct a fost corect.
Gândiţi-vă la el ca la un pacient.
Îndreptaţi lumina simpatiei dvs,
spre cele mai întunecate colţuri ale minţii lui,
şi poate atunci veţi găsi ceea ce vrea el cu disperare,
dar ţine ascuns de dvs şi de el însuşi.
Numai atunci veţi afla, ceea ce el are nevoie.
- Pentru a-l învinge? - Nu.
Pentru a-l vindeca.
Îmi este dificil să-l văd pe Lamb, în postura de pacient.
Poate că va trebui să petreacă ceva timp, acolo unde a stat mult.
De ce nu mă laşi să plec? Vreau să plec.
Pentru că nu este potrivit pentru o fată de vârsta ta.
Dar eu nu sunt o fată. Eu sunt o doamnă.
Una destul de frumoasă. Aşa mi-ai spus.
Ar trebui să vezi cum băieţii se holbează la mine.
Ascultă-mă, Millie.
Trebuie să stai în această cameră, cu uşa încuiată,
până mă întorc, înţelegi?
Vrei să mă laşi aici ca să poţi fugi cu el, nu-i aşa?
Cu cine?
Dr Newgate.
Millie, asta e absurd.
Vrei să fugi cu el şi să mă laşi aici,
ca să curăţ vagabonzii şi să golesc plosca,
şi asta nu e drept.
Nu plec nicăieri.
Eliza.
Da, draga mea.
Cum este?
Ce anume?
Să fii îndrăgostită?
Eşti frumoasa balului.
Arăţi minunat.
Cred că ai venit să mă inviţi la dans.
Crede-mă, că nimic nu m-ar bucura mai mult.
Dar nu mai avem timp.
Vreau să-mi faci o favoare.
E ceva ce trebuie să fac, şi dacă te întreabă Lamb,
spune-i că sunt afară, la aer curat. Spune-i.
Unde te duci?
Pentru a găsi o cale de a pune capăt la toate astea.
Stai. Edward, aşteaptă.
Cina este servită.
Eliza.
Ce mai faci?
Cine? Eu?
Aş fi încântată.
Pot să particip şi eu?
Ia te uită...
Ce rochie frumoasă.
Şi ce pantofi frumoşi.
Gândiţi-vă la el ca la un pacient.
Îndreptaţi lumina simpatiei dvs,
în cele mai întunecate colţuri ale minţii lui,
şi poate atunci veţi găsi ceea ce vrea el cu disperare,
dar ţine ascuns de dvs
şi de el însuşi.
Nu.
Pleurezie, bănuiesc.
Produsă de guturai.
Inima slabă a copilei a cedat.
Duceţi corpul la etaj.
Nu.
Nu o atinge.
S-a dus într-un loc mai bun.
Nu.
Aici trebuia să fie un loc mai bun.
Este aproape miezul nopţii.
Cineva.
Tu.
Adu şampania. Adu-o aici, repede.
Toţi prietenii mei.
Veniţi cu mine afară.
Noul secol este aproape.
Peter.
Unde este Peter?
Peter, prietenul meu piroman.
Tu ai onoarea.
În seara asta...
ne vom încălzi,
la focul,
trecutului nostru ruşinos.
Ai terminat, Ted?
Cu şampania, vreau să spun.
Vrei să-l lichidezi pe Mickey Finn.
Nu şi dacă Mickey Finn te va lichida pe tine mai întâi.
Nu m-am aşteptat la asta.
Isus, Maria şi Iosif.
Asta e cealaltă.
Haide.
Ted.
Doctore.
Aţi venit la timp.
Într-adevăr.
Aici erai.
Asta este.
Nu te distrezi cu noi, doctore?
Desigur.
Permiteţi-mi.
Zece.
Nouă.
Opt.
Şapte.
Şase.
Cinci.
Patru.
Trei.
Doi.
Unu.
Stop.
Nu beţi nenorocita de şampanie.
Să nu crezi nimic din ce auzi,
şi doar o jumătate din ceea ce vezi.
Bine că ţi-ai revenit, Ted.
Acolo...
Odihneşte-te puţin, până aranjăm scena.
Mă întorc între picioarele unei curve.
Haide.
Dragi prieteni...
Acum câteva ore am sărbătorit
sosirea unui nou secol,
şi peste câteva ore,
vom sărbători zorii unei zile noi,
în care, un experiment grandios,
îl vom efectua împreună.
Eliza. Mulţumesc lui Dumnezeu.
Te rog ajută-mă. Desfă aceste curele.
Te rog.
Eliza.
A fost găsit la tine.
De ce ai venit aici?
Ştii de ce am venit aici... ca să studiez medicina de azil.
Eşti un mincinos.
El te-a trimis.
- Cine? - Soţul meu.
- Să mă duci înapoi la el. - Nu.
Nu te cred.
De ce ai venit aici?
Eu...
Am venit aici pentru tine.
Pentru mine? De ce?
Te-am văzut...
acum 6 luni, la o conferinţă medicală.
Te-am văzut.
Ai fost acolo?
Ajutaţi-mă. Unul dintre voi. Vă rog. Nu sunt nebună.
Arătai atât de pierdută şi atât de frumoasă.
Mă îmbolnăveşte să te văd expusă la acest spectacol nebun.
Uită-te la mine.
Aş fi oprit asta dacă aş fi putut, dar nu am putut.
N-am putut.
Atunci am hotărât...
că te voi găsi şi nimic nu mă va opri.
Ştiai chiar şi numele meu?
Nu contează.
Contează.
Spunând contrariul dovedeşte că nu eşti mai bun decât ei.
Decât cine?
Familia mea...
Doctorii mei... soţul meu.
Mă consideri un lucru preţios, un lucru de schimbat,
sau expus, sau posedat.
Eu nu sunt aşa, Eliza.
Nu?
Care e diferenţa?
Tu eşti cea care mă posedă.
Scuzaţi-ne, doamnă.
Trebuie să pleci de aici.
Pleacă, te rog. Fugi în sat. Te rog.
- Ora marelui debut al lui Ted. - Eliza, promite-mi.
Promite-mi.
Eliza.
În seara asta vom arăta milă,
unui om care ne-a trădat,
iar prin miracolul ştiinţei medicale,
o să-i dăm chipul nostru.
Şi când am terminat, nu va fi nevoie să fie încuiat jos, într-o temniţă,
ca un criminal ce s-a dovedit, ci ni se va alătura,
sus, în lumină,
complet reabilitat.
Şi îl vom îmbrăţişa ca pe unul de-al nostru.
Păcat.
Ai fi devenit un bun medic de azil.
Ai demonstrat un talent rar pentru asta.
Eşti nebun.
Toţi suntem nebuni, dr Newgate.
Unii nu sunt suficient de nebuni ca să accepte asta.
Porneşte, Finn.
Acum.
Vom începe...
cu o doză de 10 secunde.
Stai, stai, stai.
Înainte de a începe, aş avea o ultimă dorinţă.
În buzunarul de la vestă...
este o fotografie cu Eliza Graves.
Mi-aş dori să o primească.
Foarte bine.
Silas.
Continuă.
Mai repede.
Nu am nevoie de tine. O voi face eu însumi.
Eliza. Eliza, picioarele mele.
Repede.
Eliza.
Uită-te la mine.
Trage maneta.
Repede, mâinile mele.
Eliza. Dezleagă-mă.
Repede, mâinile mele.
Toată lumea afară.
Evacuaţi clădirea.
Evacuaţi.
Ia aceste chei şi eliberează-i.
- Unde te duci? - Să-l găsesc pe Lamb.
Toată lumea să iasă afară.
Du-te pe acolo. Haide.
Rapid.
Vă rog, ajutor, dr Lamb.
Dr Lamb.
Sufereau, aşa că...
Şi eu...
S-a terminat, Silas.
I-am salvat.
Ştiu.
I-am salvat.
Ştiu.
Războiul...
s-a terminat, Silas.
Acolo.
Doamnelor.
Să începem să ducem pacienţii în aripa mai îndepărtată.
William.
William, poţi veni cu mine acum.
- Da, dnă Pike. - Vino.
Înăuntru.
Eliza.
Aici jos.
Silas.
Mă auzi?
Silas.
Eliza, s-a dus.
Eliza.
Putem pleca acum.
Edward, eu nu pot.
De ce nu poţi?
Nu-mi pot imagina să fiu altundeva, numai aici.
Nu poţi... Sunt sigur că nu vorbeşti serios.
Ba da.
Pentru că tu eşti normal...
iar eu nu sunt.
Nu sunt normal.
Sunt îndrăgostit nebuneşte de tine.
Eliza, ascultă-mă...
Ascultă-mă.
E ceva ce trebuie să-ţi spun.
Trebuia să-ţi spun de la început, dar mi-a fost prea frică.
Eliza...
Asta e de neiertat.
Nu aşa se conduce un azil.
Doamne.
Îţi dai seama că bat clopotul de peste un sfert de oră?
Vrem să vorbim cu şeful dvs. Imediat.
Este o chestiune de cea mai mare urgenţă.
- Nu. - Ce?
Nu putem vorbi cu el?
De ce naiba nu putem?
Aici erai, dragă.
Ceai, Benjamin.
Sodomit.
Să înţeleg că tu eşti cea care conduce aici, doamnă?
Aşa este.
Foarte neobişnuit.
Nu contează.
Ce este asta, domnule?
Hârtiile de eliberare pentru o fostă pacientă de-a mea,
pe nume Eliza Graves, şi punerea ei în grija noastră.
Mi-e teamă că nu pot, domnule.
Ce?
De ce nu?
Pentru că a fost externată acum 3 săptămâni.
Din ordinul cui?
Dr Newgate.
Poftim?
Dr Edward Newgate, din Oxford.
Este imposibil.
De ce?
Pentru că, eu sunt dr Edward Newgate.
De asta m-am temut.
Am ajuns prea târziu.
Îmi spuneţi, vă rog, ce se întâmplă?
Acel tânăr, cunoscut de dvs, ca dr Newgate,
nu este Newgate, şi nici doctor.
Ce prostie. Bineînţeles că era medic.
Pot să vă asigur, doamnă, că nu este.
Atunci, cine este?
Un pacient foarte viclean şi tulburat,
care până acum 2 luni, a fost sub grija mea,
la Betleem, Spitalul Regal din Londra.
Iertaţi-mă, dar nu are nici un sens, doctore.
De ce s-ar osteni să scape dintr-un azil pentru a intra în altul?
Pentru a o găsi pe soţia mea.
Pacientul următor.
Întrebări?
Se pare că s-a îndrăgostit nebuneşte de Lady Graves,
la o demonstraţie medicală, oferită de mine în Oxford.
La ceva timp după aceea,
a reuşit să scape din camera lui,
a păcălit 2 infirmiere, şi a fugit prin jgheabul spălătoriei.
Între timp mi-a furat ceasul de buzunar,
ceasul Derringer şi...
Identitatea?
În orice caz... este suficient să spunem,
că este un tânăr foarte tulburat.
El suferă de boala mincinosului patologic.
E unul din cazurile cele mai grave, pe care le-am întâlnit vreodată.
În toţi anii, cât a fost staţionat la mine,
nu am reuşit să-i descopăr adevărata lui identitate.
Ar putea fi foarte bine, ca o cochilie goală,
incapabil de sentimente adevărate,
şi nerecuperabil.
Şah.
Mat.
Mă scuzaţi dacă nu sunt de acord, doctore.
Nimeni nu este nerecuperabil.
De fapt, eu cred că tânărul tău a găsit ceva.
Ce anume?
Nu ce.
Pe cine.
Îmi permiţi, dna Lamb?
Cu plăcere, dr Lamb.