Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
Îmi amintesc că mă durea.
Mă durea s-o privesc.
Nasul tău...
Mi se mai întâmplă uneori.
- Bună. - Bună.
Nu m-am bucurat niciodată de nimic.
Mereu am aşteptat ceea ce urma.
Cred că aşa suntem toţi.
Ne trăim viaţa cu rapiditate,
fără să ne oprim vreodată să ne bucurăm de prezent,
fiind prea grăbiţi să experimentăm tot,
pentru a ajunge la ceea ce ne este menit cu adevărat să facem.
Am uneori momente de luciditate absolută,
când stau şi mă gândesc că asta este,
aceasta este viaţa mea şi mai bine aş încetini să mă bucur de ea,
pentru că într-o zi vom ajunge cu toţii în pământ
şi atunci se va termina tot, nu vom mai exista.
Deci cred c-ar trebui să ne-o tragem.
Poftim?
Hai să trecem peste tâmpenia de seducţie în stare de ebrietate
la care trebuie să aspirăm.
Oricum nu pari genul care se pricepe la asta
şi n-am chef să stau să ascult prostiile cu care încerci să reuşeşti.
Amândoi vrem acelaşi lucru.
Să ne întoarcem în camera ta,
să facem sex şi să nu ne mai vedem niciodată.
Vii cu mine?
E cumva o şmecherie?
Oferta aproape expiră.
Ba nu, sunt de acord.
Sigur că sunt de acord.
Îţi place cartea aceea?
Nu. Doamne, nu.
Nu, e cartea preferată a fratelui meu idiot.
- E a ta? - Nu, nu.
E a colegului meu de apartament.
Nu prea sunt genul care cite?te.
Bun.
- Vino încoace. - Da, să trăi?i.
În timp ce priveam pe fereastră
noua viaţă a fostei mele soţii,
am fost copleşit de o senzaţie extrem de bizară.
Privind-o cu bărbatul acela era ca şi cum aş fi urmărit un serial
şi aş fi văzut că unul dintre actorii principali a fost înlocuit cu un străin.
Serialul era acelaşi, însă actorul ce l-a interpretat pe William Borgens
timp de aproape 20 de ani, nu mai era.
Iar în locul lui se afla un model mai tânăr şi mai tâmpit.
Ce este, băiatule?
Fir-ar.
Culcat! Jos! Câine afurisit!
Rusty...
Da.
Bravo!
Ai luat castronul?
Hei!
Împinge-l acolo. Urcă-l acolo.
Cu grijă, cu grijă. Aşa.
- Ai reuşit? - Nu împinge aşa tare.
În regulă.
Uite aşa. Da.
Tată, a venit.
Eşti pregătit?
Bună! M-am întors.
Tată.
Miroase frumos.
Au spus că trebuie să te mai întorci acolo?
Am impresia c-au spus că va trebui să plăteşti tu.
Vor anula tot? Şi întâlnirea?
Da, o anulează. Practic s-a terminat.
Cartea mea va fi publicată!
Dumnezeule! Felicitări!
- Mulţumesc. Mulţumesc, tată. - Doamne.
Suntem foarte mândri de tine.
- Ce editură e? - Scribner.
Cum? Aia-i editura lui King.
Da, sunt grozavi. Super.
- Trebuie să toastăm. - Scribner?
Da, exact la asta m-am gândit când am prezentat cartea.
Asta o să-l calce pe nervi pe Rusty.
Şi nu pentru că i-ar fi publicat pe Hemingway sau Kurt Vonnegut.
David McCullough, Frank McCourt.
F. Scott Fitzgerald, incredibilul Bob Dylan.
Nu ştiam că ai prioritate cu Scribner.
N-am spus că am prioritate, Samantha.
- Eram... - Erai invidios.
Nu sunt invidios.
Ce realizare!
Va fi publicată prima carte a surorii tale, nu?
E un motiv pentru a sărbători.
Asta înseamnă vacanţele.
Bine, super.
Poate vrei s-o feliciţi.
- Felicitări. - Mulţumesc.
Doamne, mie nu mi-a fost publicată prima carte înainte de-a avea...
nu ştiu, 25 sau 26 de ani.
Aş fi fost încântat să-i sun pe băieţii de acolo.
Îi cunosc pe toţi.
Am trimis-o sub un pseudonim,
fără să le spun a cui fiică sunt până au acceptat-o.
- Nu m-ar fi deranjat. - Ştiu. Numai că...
Voiai să evalueze cartea, nu faptul că eşti fiica mea.
- Da. - Bine. Acesta e un toast.
Pentru tine şi primul tău roman.
Doar salutând.
Nu se numeşte Doar salutând.
Te-au pus să schimbi titlul?
Nu, dar nu îmi publică Doar salutând..
E o altă carte.
Poftim?
Am lăsat-o deoparte deocamdată şi am scris alta.
Când?
Vara asta.
Ce s-a întâmplat cu Doar salutând?
Erai încântată de ea.
Şi eu eram încântat. Am depus multă muncă şi efort.
Am legat manuscrisul şi...
Ştiu. Îmi pare rău.
Am crezut că părerea mea înseamnă ceva.
Înseamnă, tată. Ştii asta.
Şi totuşi te răzgândeşti, scrii o altă carte
şi nu te gândeşti să-mi spui şi mie?
Îmi pare rău.
Se arde ceva.
Felicitări!
De ce l-ai lăsat să mai pună un scaun la masă?
Eu l-am pus. M-a rugat el.
Da, numai că ea nu vine.
O să mă duc acolo. Vino şi tu.
Lasă-l pe tata să se calmeze.
Eu nu merg acolo.
Bine. Cum vrei.
O să-i spun că-i trimiţi salutări.
Poţi să-i spui mamei să cadă lată.
Ce bună e mâncarea!
Mă bucur că-ţi place.
Cum a fost acasă la tata?
A fost bine. Lui Sam i se va publica o carte.
Poftim?
Şi eu am avut aceeaşi reacţie.
E minunat!
Când tatăl vostru vă punea pe tine şi pe sora ta să ţineţi jurnale,
mi s-a părut puţin ciudat, dar se pare că dă rezultate.
- Nu-mi vine să cred. - De ce e ciudat?
Rusty, las-o baltă.
Nu. De ce e ciudat?
Vreau să ştiu de ce ţi se pare atât de ciudat.
Parcă vă obliga să deveniţi scriitori
în loc să vă lase să alegeţi ce vreţi să deveniţi.
Nu suntem obligaţi să ţinem un jurnal dacă nu vrem.
Ar trebui să-ţi găseşti un serviciu dacă nu-l mai ţii.
Ne plăteşte să facem asta să ne putem concentra asupra scrisului
în loc să avem un serviciu de doi bani la McDonald's.
- Rusty... - Ce?
Ce?
Eşti drogat?
- Vorbeşti serios? - Eşti...
- Nu sunt drogat. - Rusty, hai să discutăm în bucătărie.
Tu eşti drogat.
- Grozav. Bine. - Plec.
Ce te-a apucat?
N-o să-i permit acelui neanderthal să vorbească aşa despre tata.
N-a spus nimic despre tatăl tău.
Nu e vorba de ceea ce spune.
E modul în care o face, de parcă tata ar fi un ciudat.
Dac te uiţi la fotbal nu înseamnă că eşti un neanderthal.
Dacă ai propria sală de forţă, da.
Gata, ajunge. Suficient.
Chiar va fi publicată cartea lui Sam?
Aşa a spus.
N-am mai vorbit de mai bine de un an.
Ştiu.
A spus să-ţi transmit salutări.
Nu cred, dar e foarte drăguţ din partea ta să spui asta.
Mamă.
Te rog să nu mă urăşti niciodată aşa cum mă urăşte ea.
Eu nu te urăsc deloc, mamă.
Bun, dar tot eşti drogat, nu?
Credeam c-o să-mi fie mai uşor să mănânc din nou.
Doar iarbă, nimic altceva. Ai înţeles?
Nu trebuie să-ţi faci griji pentru mine, mamă.
Ba da, trebuie.
Asta e menirea mea.
Am şters masa şi am spălat vasele.
Scuză-mă pentru modul în care am reacţionat.
M-ai surprins.
Credeam că eşti mulţumită de carte.
Eram.
Dar nu prea mai părea cartea mea.
Parcă era a altcuiva.
- Redactarea mea te depăşea? - Da, tată.
Îmi era teamă de reacţia ta
şi mă simţeam vinovată pentru cât ai lucrat la Doar salutând.
- Îmi cer scuze. - Nu te mai scuza.
E vina mea că m-am implicat în cartea ta de la bun început.
Presupun că nu vrei s-o citeşti pe cea nouă.
Nu, la naiba.
- Niciodată? - Nu, mulţumesc.
Ţi-am adus o copie copertată.
- Serios? - Da.
Voiam să-ţi dau şi un autograf dacă voiai.
Sau nu... sau cine ştie?
Las-o pe biroul meu.
Stai. Pot să te întreb ceva fără să intri în defensivă?
Ce?
Rusty mi-a spus că Martin a pus poliţia pe un golan aseară.
Tată, trebuie să încetezi să-ţi mai faci aşa ceva.
Au trecut 2 ani.
- O să se întoarcă. - Ai halucinaţii.
De ce îi tot pui un scaun la masă?
- E demenţă totală. - Ştii că se ceartă din nou?
Unde ai văzut asta?
Pe fereastra lor?
Pe bune? Oamenii care fac asta sunt arestaţi.
Eşti un scriitor respectat.
Ai câştigat de două ori premiul Peniţa Faulkner.
Nu te po?i comporta a?a.
Se va întoarce.
Doamne, măcar spune-mi c-ai mai scris.
Uite ce i-ai permis să-ţi facă, tată.
Serios.
- Bună. - La ce lucrezi?
Compun o poezie pentru ora de limbă engleză.
Scuză-mă pentru mai devreme. Am fost nesimţit.
Nu-i nimic.
Da, aveai dreptate. Eram invidios.
Chiar mă bucur pentru tine. E super tare.
Într-o zi vei publica şi tu o carte, ai să vezi.
Desigur. Ştiu asta.
Jason mi-a făcut rost de nişte iarbă.
Pe acoperiş?
Ţi-a atras vreo fată atenţia anul acesta?
Da, e o fată...
Kate, de la ora de engleză.
De câte ori o văd, aud melodia aia,
melodia celor de la Beatles "Ţi-am văzut chipul" cântând în minte.
Doamne, ce penibil eşti!
Cel puţin eu ştiu că-s penibil.
Hai să-ţi dau câteva sfaturi.
Abia aştept să-ţi aud sfatul.
E bestial.
Există două feluri de oameni pe lume.
- Romanticii incurabili şi realiştii. - Aşa.
Realistul vede chipul
şi îl alătură tuturor fetelor frumoase pe care le-a văzut.
Romanticul incurabil ajunge să fie convins
că Dumnezeu l-a adus pe lume pentru a fi cu acea persoană.
Dar nu există Dumnezeu,
iar viaţa are importanţa pe care te păcăleşti tu c-o are.
Băieţii care fac sex mult sunt realişti.
Ar trebui să mă asculţi.
Evită dragostea cu orice preţ.
Acesta e motto-ul meu.
N-ai fost niciodată îndrăgostită?
Dacă iubirea îi pregăteşte locul la masă cuiva care nu vine niciodată,
cred că sar peste.
E al naibii de deprimant, Sam.
Obligarea elevilor de a-şi citi poeziile compuse ca temă în faţa clasei
e un exerciţiu sadic de umilire în public.
Puteai termina până acum, Rusty.
- Bine, bine, bine. - Citeşte-o şi gata.
Bun. E o poezie pe care am compus-o în vacanţa de Ziua Recunoştinţei.
Se numeşte Şcoala.
A fost scrisă sub influenţa canabisului.
Bine... Într-o mare de... Ce ciudat e.
"Într-o mare de pupitre, se vorbeşte de meciuri şi poşete,"
"şi ţigări lungi ce traspar vise la aprinderea unui chibrit."
"Acolo aud răsunetul şoaptelor."
"Şoaptele n-ar trebui să răsune, nu?"
"Acolo-i o fată de toţi cunoscută"
"şi bărbaţi făr' de auz ce stau pe la uşi contracost."
"Pe lungi coridoare se află mulţimi furioase de pitici şi şoareci"
"şi un singur înger."
- Bună, Rusty. - Bună.
- Bună. Mi-a plăcut poemul tău.
- Da? - Da, e foarte bun.
- Mulţumesc. - N-ai pentru ce.
Cum a fost de Ziua Recunoştinţei?
A fost bine. Poate puţin ciudat.
Părinţii mei sunt divorţaţi, deci am avut două Ziua Recunoştinţei
într-o singură zi de Ziua Recunoştinţei.
A fost cam ciudat.
Dar a ta?
- A fost plictisitoare. În fine. - Mişto.
Da.
Kate.
Trebuie să plec.
Voiam să-ţi spun că mi-a plăcut poemul tău.
- Pa. - Bine.
Cine naiba e ăla?
Un coleg de clasă.
Dobitocul naibii.
Bună.
N-am decât 20 de minute, deci trebuie să te grăbeşti.
Hai să mergem.
Ai făcut încălzirea?
Haide.
O clipă.
Da.
Să vină ploaia!
Da.
Da. La stânga.
La... da.
Da!
Gata, trebuie să fug.
Pe joi. Să fii pregătit.
Da, Sarah.
Hei!
Fir-ar să fie!
Ce faci?
- M-ai speriat. - Te-am prins.
Îmi citeai jurnalul.
Ai promis că nu ne citeşti jurnalele.
- Scuze. - Am avut încredere în tine, tată.
- Îmi pare rău. - Ce m-ai enervat!
- Îmi pare rău. - Mi-ai invadat intimitatea.
Rusty, eu... eu... eu... Stai jos o clipă.
Lasă-mă să-ţi explic.
Nu, n-o să stau jos.
Gata, gata. Nu-ţi citeam jurnalul.
L-am răsfoit să verific datele, cum fac de obicei,
şi mi-a atras ceva atenţia.
Şi m-a captivat. Îmi pare rău.
Ce?
Îmi dai voie?
Îmi amintesc că mă durea.
Mă durea s-o privesc.
Asta.
Dacă era primul rând dintr-o carte, i-ai fi captat atenţia cititorului.
Ar fi trebuit să citească mai departe. Am vrut să citesc mai departe. Scuze.
N-o să scapi flatându-mă.
Nu, nu, discutăm despre asta chiar acum.
- O cunoşti pe Flannery O'Connor? - O cunosc pe Flannery O'Connor.
A spus că în viaţa unui scriitor
nu e nevoie să se mai întâmple nimic după vârsta de 20 de ani.
Până atunci experimentează suficient pentru a fi creativi tot restul vieţii.
Deci?
Ce vrei să spui?
Vreau să spun că...
Stai jos o clipă, te rog.
Rusty...
Nu cred că eşti suficient de experimentat.
Nu te deranjează să-ţi laşi jurnalul pe birou
pentru că nu ai ce să ascunzi de mine.
Asta mă îngrijorează de fapt, ştii?
Băieţii drăguţi şi sensibili ca tine îşi petrec anii de liceu
stând în acelaşi loc,
în timp ce toţi merg la petreceri, fac sex şi tot ce-i taie capul.
Nu vreau ca peste ani, când o să-ţi aminteşti de acum,
să te gândeşti la această fată. E Kate? Da.
Spune-i fetei ce simţi.
Pune-ţi inima în joc.
Nu-i aşa simplu.
Ba este. Este. Uită-te la sora ta.
Poţi să...
N-ai decât să-ţi dai ochii peste cap.
Sora ta e o scriitoare minunată.
Asta pentru c-a fost curajoasă la viaţa ei.
E destrăbălată, tată. Nu-i acelaşi lucru.
Rusty, scriitorul e suma experienţelor sale.
Fă-ţi rost de câteva.
Va fi distractiv.
Zău că-i o nebunie. Ce căutăm aici?
Toţi ne detestă.
Nu şi-n seara asta.
Ce?
Am venit la petrecere.
Care petrecere?
Serios, amice. Suntem în aceeaşi clasă la trei materii.
Marş de aici.
Bine, dar...
Ce-o să facem cu atâta iarbă?
Glumeam, prietene. Intraţi.
- Pe bune? - Da, intraţi.
Băieţii mei...
Stai. Cum te cheamă?
Rusty. El e Jason.
Băieţii mei Rusty şi Jason ne-au adus o grămadă de iarbă.
Numele tău e Rodney, nu?
Da, Rodney. Care-i treaba?
Împărţiţi-o tu şi Jason şi daţi-le tuturor câte puţin, da?
Unde te duci?
Mă duc s-o caut pe prietena mea, Kate.
Care gagică? Ei sunt încă sus.
Cine eşti, amice?
Sunt versiunea nouă şi îmbunătăţită a lui Rusty Borgens.
Sunt Sam. Lasă-mi un mesaj după semnalul sonor.
Haide, Glen.
Glen, deschide uşa.
Aştept de 10 minute. Hai odată.
Mă laşi naibii o clipă, te rog?
Nu, nu te pot lăsa naibii deloc. Am dureri.
Închide naibii uşa!
Hai, Jason. Să plecăm de aici.
- Nu plec nicăieri, amice. - Plecăm.
Nu plec nicăieri. Planul a fost genial, amice.
- A fost o glumă. - N-a fost nicio glumă.
Nu-i amuzant. Lasă-mă naibii în pace.
Nu pleca aşa.
- Încetează. - Te comporţi nebuneşte.
Nu te mai ţine după mine, Glen.
E casa mea. Pot să mă duc unde vreau.
Bine, şmecherule. Am plecat. E bine aşa, dobitocule?
Pleacă naibii de aici.
Hei, dobitocule.
- Eşti bine? - N-am nimic.
Bine, hai.
Stai să iau aia.
Fugiţi! Fugiţi!
O să te omor, lua-te-ar naiba!
Amice! Amice! Da, la naiba!
Gata. Ne mai vedem, amice.
- La revedere, prietene. - Pe curând.
"Hei, dobitocule! Pac!"
Nu pot să mă duc aşa acasă.
Sunt vraişte. Mi-am julit genunchii şi sunt drogată.
Da, probabil ar trebui să punem nişte gheaţă.
Pot să rămân la tine acasă în seara asta?
Bine.
Alo.
Bună, eu sunt.
Bună. Eşti bine?
Unde eşti?
Sunt aici, acasă.
Am sunat la uşă.
Am adormit. Eşti aici?
Gata, trebuie să găsim o soluţie.
- Bine. - Bill, nu pot să dorm.
Mă plimb în pijamale la miezul nopţii.
Sunt nebună. Nu mai pot trăi aşa.
Nici eu nu mai pot.
I-am lăsat libertate.
I-am acceptat ura faţă de mine ca pe-o etapă prin care trece,
dar nu e doar o etapă.
Se întâmplă un lucru minunat în viaţa ei,
publică o carte, iar eu nu-i pot fi alături.
Nu-mi răspunde la telefon.
Nu-mi răspunde la e-mail-uri.
Da, dar publică o carte.
- E ocupată. - Pe naiba.
- Nici pe mine nu mă sună. - Pe naiba!
E meschină şi nemiloasă.
Toţi au părinţi divorţaţi.
Mare scofală. Treci peste asta.
Şi cu mine se ceartă.
Noi nu ne certăm.
Asta-i problema. Aş vrea să am prilejul să mă cert cu ea.
Măcar aşa aş face parte din viaţa ei.
M-a abandonat.
Nu, nu cred... Te-a abandonat? E cumplit.
Tu eşti într-o continuă stare de negare în legătură cu orice.
Bill, se comportă de parcă nici n-aş exista.
N-am mai vorbit de-un an cu ea, iar tu nu ne ajuţi cu nimic.
Eu? N-am spus nimic. Eu... eu... ce-am...
Mi-ai pregătit locul de Ziua Recunoştinţei.
Da.
De câte ori se întoarce de la şcoală,
te vede trist şi îngândurat şi dă vina pe mine.
Ştiu că dă vina pe mine.
- Ştiu asta. - Nu sunt îngândurat.
Ba eşti îngândurat.
Cazi pe gânduri.
Poţi spune lucruri urâte despre mine,
dar nu încerca să-i câştigi simpatia aşa.
Ţi-am promis ceva şi vreau să mă ţin de cuvânt.
Doamne sfinte... Bill... a fost într-o altă viaţă.
Te dezleg de promisiune.
Te rog... continuă-ţi viaţa.
- Du-te şi fă sex. - Fac sex.
Grozav! Faci sex?
Atunci fii fericit.
Vreau să fii fericit.
Eram fericit cu tine.
Tu erai nefericită.
Acum sunt fericită.
Mie nu mi-ai părut fericită.
Când? Când te furişezi seara pe lângă casa noastră?
Văd că tu şi Martin vă certaţi.
Hai taci, Bill.
Stai o clipă.
Scuză-mă.
Uite, eu...
Nu vreau să fiu obraznic,
dar n-aş face asta dacă aş fi în locul tău.
Se culcă cu o mulţime de fete.
Mai mult ca sigur o să iei vreo eczemă.
Mersi pentru pont.
Văd că-i aluneci în capcană.
Pari o fată cuminte şi...
Nu sunt fată cuminte.
În acest caz, eu sunt Louis.
Toţi îmi spun Lou. Mă bucur să te cunosc.
Nu? Bine.
Uite, nu vreau să te jignesc, dar îţi pierzi timpul.
De ce, discuţiile sunt o pierdere de vreme?
Noi nu discutăm.
Flirtezi cu mine.
Şi îi mai şi tai macaroana prietenului tău.
Cui, acelui Bon Jovi?
Nu e prietenul meu. De fapt e un dobitoc.
Îl înlocuiesc pe basistul lor în seara asta.
Eşti simpatic, Lou.
Dar ai iz de romantism şi intenţii bune.
Eu nu caut un băiat bun.
Nu-mi fac iubiţi şi nu ies la întâlniri.
N-am auzit decât nu, nu, nu.
Nu-i mai proteja pe alţii.
O să plec.
Bine, ne vedem la ore.
Avem ore împreună?
Ficţiune pentru scriitori avansaţi.
- Nu-mi aduc aminte de tine. - Eu îmi amintesc de tine.
Vei publica o carte. Probabil tatăl tău e entuziasmat.
Ştii o mulţime de lucruri despre mine, Lou.
Noi, scriitorii, suntem o branşă de invidioşi, deci...
Cum îl cheamă?
Îl cheamă Pete.
- Să te distrezi! - Aşa o să fac.
Super. Eşti marfă.
Nu ştiam că locuieşti pe plajă.
Vorbeşte mai încet.
Nu vreau să-l trezim pe tata.
Mă duc să-ţi aduc nişte gheaţă.
- Poftim. - Mulţumesc.
Cu plăcere.
Rusty?
Bună, tată. Cum de nu dormi?
Ea cine e?
Tată, ea e Kate. Kate, el e tata.
Bună.
Ce-ai păţit la genunchi?
- A căzut. - M-a împins un dobitoc.
Chiar? Te-a împins cineva?
Da, dar nu-i nimic. I-a tras Rusty un pumn.
Bun. Cine împinge o fată, nu trebuie să scape.
Gheaţa aia e un început bun.
Avem şi apă oxigenată pe undeva pe aici.
Deci tu eşti Kate.
Rusty mi-a spus multe despre tine.
Da? Dar abia ne cunoaştem.
Ştiu că are o părere foarte bună despre tine.
- Tată. - Scuze, scuze.
Rămâi peste noapte?
Da, dacă nu deranjez.
Bine. Părinţii tăi nu se supără?
Nu.
Bine. Dormi tu în pat, iar ea pe canapea.
Sau invers. Dormi tu pe canapea şi ea în pat.
Cum vreţi voi.
Mă bucur că te-am cunoscut, Kate.
- Şi eu. - Noapte bună.
Scuze.
Tatăl tău e simpatic.
Da, e om bun.
Cu ce se ocupă?
E scriitor.
Scriitor adevărat?
Da, a scris o carte intitulată Suit Monkeys.
A câştigat câteva premii, a mai publicat o mulţime de cărţi.
Mulţumesc.
Nu ştiam că te... Mă întorc cu spatele.
Nu-i nimic.
Chiar vrei să faci asta?
Da. Şi eu sunt scriitor.
La fel şi sora mea.
Scriem cărţi, povestioare şi altele.
Poezii?
Da.
Unde e sora ta?
E plecată la facultate.
Da, eu o să...
Stai. Poţi rămâne cu mine o clipă?
Te rog.
Da, desigur.
Poţi să te apropii. Nu muşc.
Am o întrebare.
Da.
Eu eram îngerul din poemul pe care l-ai scris?
Da.
Cred c-o să fii foarte potrivit pentru mine.
Noapte bună.
Iubesc Crăciunul.
Pari să fii genul acela de om.
Sunt. Categoric sunt genul acela de om.
Îmi place tot ce are legătură cu el.
Îmi plac luminile, ornamentele,
TBS care difuzează O poveste de Crăciun 24 de ore la rând.
Cadourile de sub brad
şi privirile copiilor mei când le deschid.
Să stau lângă foc cu soţul meu când ei merg la culcare.
Eu sunt deprimat de sărbători.
Da, dar tu eşti divorţat, Bill. E deprimant.
Pot să-ţi dau un mic sfat?
Ca între amici de pat.
Trebuie să te recăsătoreşti.
Nu mai întinereşti.
Dacă eram în locul tău,
îmi făceam cont pe toate site-urile de matrimoniale
şi răsfoiam ziarele căutând anunţuri personale.
N-am mai fost la o întâlnire de 25 de ani.
Şi ce-i cu asta?
Uite, arăţi bine, ai succes.
Ai o oarecare aură de celebritate.
E tot ce şi-ar putea dori un scriitor.
E suficient pentru a atrage o soţie trofeu de 20 şi un pic de ani.
Tu chiar te-ai gândit la asta, nu?
Ţin la tine, Bill.
Ştiu c-o iubeşti pe Erica,
dar s-a căsătorit cu altcineva,
iar tu trebuie să începi să te gândeşti la viitorul tău
şi dacă vrei să fie fericit sau nu.
Nu vreau ca peste 5 ani, când o să alerg,
să te găsesc aşteptându-mă pe peluză.
E un scaun de peluză foarte comod.
Chiar?
Mai gândeşte-te.
Procrearea. Apelezi la următorul aflat la rând.
Asta e tot ce avem de fapt.
Societatea, guvernul, banii, religia,
cariera, familiile consolidate, monogamia.
Sunt iluzii extrem de elaborate, acceptate social, imprimate realităţii
pentru a încerca să păstrăm aparenţa controlului asupra vieţilor noastre.
Ne dau iluzia alegerii.
Ne fac să ne simţim mai puţin animale.
Animale. Cum adică? Te referi la evoluţie?
Da, exact, la evoluţie.
Eu nu cred în evoluţie.
Sunt 400 de miliarde de stele numai pe Calea Lactee,
făcând ca numărul stelelor din întregul univers
să fie absolut năucitor.
Noi suntem insignifianţi.
Dacă Pământul nu era lovit de un asteroid acum 65 de milioane de ani
şi nu genera extincţia dinozaurilor, noi nu mai eram aici.
Da. Eu trebuie să plec.
Bun. Toţi creaţioniştii nu fac decât să rateze ocazia de-a face sex.
- Serios. - Ce jenant a fost.
Nu mă mai urmări.
Nu pot merge nicăieri fără să apari să mă enervezi.
- Îi făceai avansuri tipului? - Nu e treaba ta.
Cred că e mormon.
Şi ce naiba caută aici?
Încearcă să găsească mormone.
Sunt convins că l-ai pervertit, i-ai distrus legătura cu Dumnezeu.
Vrei să plecăm de aici?
- Ai leziuni cerebrale? - Nu.
Cred c-am fost suficient de clară
când am spus că nu mă interesează să mă întâlnesc cu tine.
Nu, nu, nu,. Vom fi prieteni.
Nu vreau să fim prieteni.
Nu vrei să fim...
O să-ţi iau eu jacheta,
iar tu poţi veni după mine să bem o cafea dacă vrei.
Îmi trebuie acea... jachetă.
Care sunt cărţile tale preferate?
Asta-i tactica pe care o vei aborda?
Pe bune? Te credeam mai creativ.
- Suntem scriitori, nu? - Da.
Cărţile sunt importante pentru noi. Hai, te rog.
Fie. Care sunt cărţile tale preferate?
Nu-mi poţi pune aceeaşi întrebare. Asta te-am întrebat eu.
Pentru că voiai să afli ceva personal despre mine.
Dacă ţi-aş spune care sunt cărţile mele preferate,
ai enumera titluri care să mă convingă că suntem suflete pereche
sau te-ai arunca asupra uneia dintre preferatele mele
pentru a mă convinge că e şi cartea ta preferată.
Doamne, ce dură eşti.
De asta eşti obsedat de mine.
Nu sunt obsedat de tine.
Sunt un fel de unicorn pentru tine.
Ai face sau ai spune orice pentru a mă poseda.
Nu sunt genul, iar tu nu eşti un unicorn.
Bine, să revenim la cărţi.
Dar te rog, măcar încearcă să fii interesant.
Fără De veghe în lanul de secară sau Complexul lui Portnoy, da?
Scriu cărţi de suspans, deci...
Îmi plac Elmore Leonard, James Lee Burke,
Ed Brubaker.
Cine-i Ed Brubaker?
Scrie o serie de benzi desenate incredibilă, intitulată Criminal.
Nu prea mă impresionezi spunându-mi că citeşti benzi desenate.
Care e cartea ta preferată? Nu te gândi prea mult.
Spune-mi primul titlu care îţi trece prin minte.
Dragă dle Henshaw de Beverly Cleary.
A fost preferata mea de când eram mic.
Am citit-o de vreo sută de ori.
Ea m-a făcut să-mi doresc să devin scriitor.
E vreo problemă?
Trebuie să plec.
Cum... cum adică? Am greşit cu ceva?
Trebuie să plec.
Samantha.
- Stai, Samantha. Zău aşa. - Ce?
Ce vrei de la mine?
Cum adică ce vreau de la tine?
Îmi placi.
- Vreau să te cunosc mai bine. - Nu.
- De ce continui să fugi? - Pentru că asta...
Orice s-ar înfiripa între noi, nu poate continua.
Nu voi permite asta. Nici măcar nu suntem din aceeaşi specie.
Dragă dle Henshaw e şi cartea ta preferată?
Eu nu fac asta, Lou.
Nu. Nu, bineînţeles că nu.
Tu te oferi dobitocilor cu un IQ infinit mai mic decât al tău.
Fir-ar!
- Bună. - Bună.
Tatăl tău e aici?
Nu.
Şi când se întoarce?
Nu ştiu. Peste vreo două ore.
De ce?
Vreau să-ţi dau cadoul de Crăciun.
Bine.
Crăciun fericit!
Super.
Vino cu mine.
Unde mergem?
În dulap.
Stai, de ce în dulap? De ce nu în pat?
Putem să-l deschidem?
Pentru că tu n-ai făcut sex niciodată,
iar eu n-am făcut niciodată sex în dulap.
Îţi vei aminti de mine şi de acest moment,
iar asta mă face foarte, foarte fericită.
Fir-ar.
Bună.
Cum se simte?
Se simte bine. Poţi să mergi s-o vezi.
Cum te simţi?
Nu prea rău.
Nu-mi vinde gogoşi.
Am detector de gogoşi.
N-am nimic.
- Taci şi citeşte-mi. - Bine.
"Dalie Hallie nu ştia dacă se simte uriaşă sau mică".
"Se întreba dacă mintea ei"
"era destul de mare să cuprindă întregul univers înstelat"
"sau dacă universul e prea mic de încape"
"în interiorul minţii ei umane."
Lou?
Vezi îngerul de lângă uşă sau îi văd doar eu?
Cu siguranţă nu e un înger, mamă.
- Bună. - Bună.
Bună. Ce faci aici?
Acelaşi lucru ca şi tine, sper.
Nu fi suspicioasă.
Cumpăr un laptop pentru Samantha.
Trebuie să aleg culoarea. Vii şi tu?
- Nu ştiu. - Mă scuzaţi.
Ce nu ştii?
Nu ştiu dacă e o idee bună, Bill.
Durează 10 minute.
Mi-ar plăcea.
- Da? - Da, mi-ar plăcea.
Mă bucur că te-am întâlnit.
Sunt sigură că asta spun toţi hărţuitorii.
Ba nu, serios.
M-am gândit mult la ce mi-ai spus.
Chiar?
Mi-a mai spus cineva acelaşi lucru de curând.
Ţi-a mai cerut cineva să nu-i mai pândeşti seara?
Referitor la a-mi continua viaţa.
Cine ţi-a spus?
O ştii pe Tricia Wolcott?
Locuieşte pe plajă, la vreo 3 km depărtare.
- Da, mi-o amintesc. - Da.
- Da.
Mereu am bănuit că ai o slăbiciune pentru ea.
Da, e foarte drăguţă.
Şi foarte măritată, din câte-mi amintesc.
Te vezi cu ea?
Cred că sunt un mod plăcut de a-şi petrece o oră
după ce-şi duce copiii la şcoală.
O oră?
O oră.
Deci şi ea crede c-ar fi cazul să nu mai stai pe gânduri, nu?
Cam aşa ceva.
Îţi fac o mărturisire.
Nu sunt un scriitor grozav.
Sunt un re-scriitor grozav.
Mă gândesc la noi.
La povestea noastră...
La toate lucrurile care n-au mers bine între noi
şi cred c-aş proceda mult mai bine a doua oară.
N-am mai scris nimic de când ai plecat.
Bill... ai publicat două cărţi.
Erau cărţi începute din vremea în care eram căsătoriţi.
Le-am terminat, dar n-am mai scris nimic nou.
Eşti un scriitor bun.
Nu-ţi irosi toată imaginaţia cu mine.
- Încotro mergi? - În partea asta.
Eu merg în sens opus.
Mă bucur că te-am întâlnit.
Şi eu.
Bill...
Sunt zile în care nu sunt sigură că am luat decizia corectă.
Am şi eu zile proaste.
Nu ştiu de ce îţi spun asta.
Cred că n-aş vrea să crezi că nu mă gândesc la noi.
Şi...
La toţi anii petrecuţi împreună,
pentru că mă gândesc...
la tot ce am renunţat.
Mă întreb dacă a meritat.
A meritat?
Trebuie să plec.
Crăciun fericit!
Mă bucur că te-am cunoscut.
Şi eu, Samantha.
Sper să revii să mă vezi în curând.
- O să vin. - Gata, voi două.
Mă duc s-o conduc pe Sam la maşină.
Mă întorc imediat, mamă.
Nu vă grăbiţi. Am pregătit ciocolată caldă.
E în bucătărie.
Ce are mama ta?
Are... o tumoră pe creier.
Doamne, îmi pare rău.
Nu pot să cred cât de antipatică am fost cu tine.
Da, ştiu. Nu-i aşa?
Da, bine.
Nu vreau să mă compătimeşti.
Serios, mie...
Mi-a plăcut schimbul nostru de replici.
M-a ajutat să nu mă mai gândesc la toate astea.
Mă bucur c-am putut fi de ajutor.
Te duci acasă de Crăciun?
Da, plec mâine.
Sunt dispus să dau uitării faptul că m-ai urmărit,
dacă mă laşi să te invit
la o întâlnire adevărată când te întorci.
Bine.
Serios? Aşa simplu? Da?
Nu mai repet o dată.
Bine.
De fapt...
Ţi-am adus o copie a noii mele cărţi.
Urmăritoarea şi cadoul.
În roz de Samantha Borgens. Ca să vezi.
O voi citi în timpul vacanţei.
Probabil cu voce tare.
Eu şi mama am lăcrimat din cauza unor cărţi în ultima vreme.
Nu poţi să i-o citeşti.
E plină de sex şi blasfemii.
Şi ce? Adoră sexul.
Ai pus prea multă apă.
Nici tu nu eşti Martha Stewart.
Spuse tipul care stropeşte cu apă tava arsă.
- Salutare, oameni buni. - Salutare.
Uită-te la tine!
De ce eşti aşa elegant?
Mă duc acasă la Kate.
De ce miroase aşa urât aici?
Nu, nu, nu, astea sunt fursecurile noastre. Miroase-le.
Da, am ars prima rundă.
De fapt e a doua.
Nu, nu, nu, nu, nu!
Scuze!
- Dumnezeule! Tată! - Ce e?
E deja ridicol!
Iar le-am ars.
Doamne... Nu mai râde, Rusty.
Când o voi cunoaşte şi eu pe fata asta?
Nu ştiu. Încearcă să nu arzi casa din temelii cât sunt plecat.
Da. Condu cu atenţie.
Aşa o să fac.
Cât de serioasă e relaţia lor?
Fac sex.
Ce? De unde ştii?
- Da... - Bravo, Rusty!
Ea are mai multă experienţă decât el.
Cine n-are?
Pare foarte fericit.
Cel puţin unul din casa asta să fie.
Mă vezi cumva încruntat?
Pari neobişnuit de vesel azi.
Ai descoperit cumva antidepresivele?
Nu chiar. Dar îmi văd de viaţa mea.
Am încheiat povestea cu mama voastră
şi merg mai departe.
Serios?
E rezoluţia pentru Anul Nou.
Ce spui de asta? Îmi văd de viaţa mea.
- Tată. - Da.
E fantastic!
E foarte... făinoasă îmbrăţişarea.
Nu, nu, nu!
Nu pe tricoul meu alb!
Ta-da!
Credeam că deja mi-ai oferit cadoul de Crăciun.
Taci şi deschide-l. Haide.
Bine. Ia să vedem.
Nu e un simplu CD.
- Nu e? - Nu.
E o hartă către sufletul meu.
Ca şi cum ţi-aş fi dăruit cartea mea preferată.
Da, apropo de asta.
Bum.
Doamne!
E cea mai mare carte pe care am văzut-o vreodată.
Ştiu că pare formidabilă,
dar îţi spun sincer c-o să fie
una dintre cele mai mulţumitoare lecturi din viaţa ta.
E înfricoşătoare?
Da, desigur, dar nu e doar o carte înfricoşătoare.
E ca Moby Dick. E despre tot.
Vei fi atât de absorbită de ea,
- încât vei plânge la final. - Tu ai plâns?
Şi tu o să plângi.
E posibil să fi plâns.
Eşti foarte drăguţ când devii entuziasmat de cărţi.
Eu te entuziasmez?
- Da. - Bun.
Pentru că vreau să te am în acest moment.
Şi dacă vin părinţii tăi?
Ei nu vin aici.
- Eşti sigură? - Sunt sigură. Vino încoace.
Cum a fost Crăciunul tău?
A fost plăcut.
- Aglomerat cu familia, gălăgios. - Da.
N-ai spus nimic despre cartea mea.
- Da... - Deci nu ţi-a plăcut?
Nu, nu-i asta.
Mi-a plăcut mult.
Este incredibil de bine scrisă.
Personajele sunt vibrante, vii.
Dar?
Ştiam că eşti cinică,
dar chiar asta e părerea ta despre iubire şi căsătorie?
Nu ştiu. Uneori.
Mulţumesc.
Câte dintre acele situaţii s-au întâmplat cu adevărat?
Pe majoritatea le-am inventat.
N-am descris prea multe din divorţul părinţilor mei,
exceptând fetiţa care îşi vede mama
făcând sex cu un bărbat pe plajă.
- Doamne sfinte, chiar s-a întâmplat? - Da.
Nu eram chiar atât de mică. Eram la liceu.
Părinţii mei dădeau o petrecere, iar eu eram pe acoperiş.
Era târziu, iar mama
a apărut împleticindu-se din dosul casei cu Martin.
Era toată pe el.
Îmi amintesc că Martin a întrebat:
"Ce facem cu Bill? Dacă ne vede?"
Iar mama i-a răspuns: "nu-mi pasă".
"Nu-mi pasă".
Lou.
Tu mă faci să fiu mai puţin cinică.
E rândul meu? E rândul meu. Serialul preferat?
- Anii întrebărilor. - Da, a fost frumos.
Încă sunt îndrăgostit de Winnie Cooper.
Bine. Melodia preferată?
Beatles. Polythene Pam.
- Super alegere. - Mulţumesc. A ta?
După gratii de Elliot Smith.
Pune-o să cânte.
Întâmplător o am la mine.
Ai noroc.
Deşi nu prea e locul potrivit
- pentru a asculta o melodie. - Pune-o să cânte.
Vrei măcar să închizi ochii?
Trebuie să te detaşezi de tot ce-i în jur.
- Îţi distrage atenţia. - Bine. Eşti nostim.
Bea tot, iubito, şi nu dormi toată noaptea.
Ai atâtea de făcut... Nu vei face, dar ai putea.
Ceea ce-ai putea deveni n-o să afli niciodată.
Tu doar promiţi.
Bea cu mine acum
Şi uită constrângerile cotidiene.
Fă cum îţi spun şi va fi bine.
Le vom alunga.
Mi-e foarte teamă în acest moment.
Imaginile ce ţi-au rămas în mine...
Ştiu. Ştiu.
Felul în care ai fost cândva,
Nu-l mai vrei în preajma ta.
Nu vreau să sufăr.
N-o să te fac să suferi.
Le voi ţine pe loc.
Bea tot, iubito. Priveşte spre stele...
Te voi săruta iar printre zăbrele.
Te văd cu mâinile sus cum stai,
Aşteptând să te predai.
Felul în care ai fost cândva,
- Nu-l mai vrei în preajma ta. - Vino!
Îmbrânceala şi îmbulzeala nu se supun voinţei tale.
Le voi ţine pe loc.
Asta e poza pe care vrei s-o afişezi?
O voi şterge repejor,
pentru că arăţi a criminal în serie.
Hai să facem alta.
Hai să-ţi arăt cum se fac pozele.
O să-ţi arăt cum se face, da?
Dacă aş fi pe acest site, aş spune...
"Mi-ar plăcea să merg la o întâlnire cu tine. Da."
Chiar ai dat bani pe aia?
- Nu? - Nu.
Pot să te întreb ceva serios?
Nu distingi culorile?
Nu, la naiba.
Profesionist. Nu vrei asta... nu.
Ştii ceva?
Nu pari pregătit de distracţie. Cred că...
Lasă-mă s-arunc o privire.
Pe bune?
Nu suntem în Cancun.
Nu.
E cămaşa mea preferată.
N-o mai purta niciodată.
- Bine. Bun. - Nu-i aşa?
Vino să te îmbraci cu ele.
La treabă.
- Le-ai avut în tot acest timp? - Da.
De ce Dumnezeu... Eşti de-o frustrare infinită.
Sigur te-aş tăvăli îmbrăcat aşa.
- Cum te simţi? - Bine.
Chiar... nu?
Gata, hai.
- Bună, mamă! - Bună!
- Ai ajuns. - Bună.
- Eu sunt Kate. - Eu sunt Erica.
Mă bucur să te cunosc.
Vrei să te ajut să cauţi ceva?
Căutam o aspirină. Am o migrenă.
Ar trebui să fie acolo.
Am găsit-o. Mulţumesc.
- William. - Bună.
Mă bucur să te revăd. Ce mai faci?
Şi eu mă bucur să te văd, Leslie.
- El e fiul meu, Rusty. - Bună ziua.
- Şi prietena lui, Kate. - Bună ziua.
Mă bucur să vă cunosc.
Ai fost foarte amabil să faci asta pentru Samantha, serios.
E grozav.
Făceam acelaşi lucru şi pentru tine
dacă publicai Suit Monkeys sub egida mea.
Aş vrea să ţi-o prezint pe fiica ta, Samantha Borgens.
Probabil crezi că o cunoşti pe Samantha deja,
însă această Samantha tocmai a primit
o recenzie pozitivă de la Publisher's Weekly.
Viaţa nu va mai fi niciodată la fel.
- Bună, tată. - Felicitări!
Mulţumesc mult.
- El e prietenul meu, Lou. - Bună ziua.
- Mă bucur să te cunosc. - Şi eu mă bucur să vă cunosc.
Şi dl Murphy e un scriitor talentat.
- E un fel de Patricia Highsmith. - Nu ştiu dacă-i chiar aşa...
Samantha, pot să-ţi răpesc tatăl puţin?
Sunt o mulţime de tineri scriitori pe aici care abia aşteaptă să-l cunoască.
Vă aparţine.
Haide. Haide. Haide.
- Bună, surioară. Felicitări! - Mulţumesc frumos c-aţi venit.
Mă bucur că în sfârşit te cunosc.
Sam spunea că eşti un mare fan Stephen King.
Sunt cel mai mare fan din lume al lui Stephen King.
Mi-a plăcut The Sand. E preferata mea.
Ce? De când?
Cum adică de când? Tuturor ne place Stephen King.
Cui nu-i place Stephen King?
Ei nu-i place Stephen King.
Nu ştiu... Hai să-i lăsăm.
- Hai să mergem. - Şi se mai consideră nuvelistă.
Continuaţi, băieţi. Noi plecăm.
- Fetele... - Da.
Două pahare cu şampanie, te rog.
Ea câţi ani are?
21.
Nu te-aş crede nici dacă mi-ai spune că are 18.
Cu atât mai puţin 21.
Tu câţi ani ai?
E petrecerea mea.
Nu mai fi aşa fricos. Nu te pârăşte nimeni.
De-ai şti ce bacşiş mare voiam să-ţi las...
În ce mă priveşte, ai comandat paharele pentru tine.
Pe ea nici n-am văzut-o aici.
Poftim comanda, dră. Savuraţi!
Aşa o să fac.
Mulţumesc.
Samantha!
Scuză-mă...
Stai liniştită. E seara ta. Mergi şi distrează-te.
Doamnelor şi domnilor, puţină atenţie, vă rog.
Puteţi să vă apropiaţi dacă doriţi.
Încerc de ani de zile să-l conving pe William Borgens să ţină un discurs.
Nu m-a refuzat niciodată, dar nici n-a acceptat.
Azi l-am prins oarecum dezavantajat.
E toată clasa mea aici, Bill.
Insist să urci aici să spui câteva cuvinte.
Doamnelor şi domnilor, domnul Borgens.
Profesorul vostru, deşi e un om bun, e un viclean afurisit.
Leslie nu m-a putut convinge să vin să vă vorbesc despre modul de a scrie
pentru că n-am prea multe de spus despre asta care să vă ajute.
Încă mi se pare totul foarte misterios,
la ani de zile după ce am scris prima mea carte.
Nu ştiu ce anume determină o persoană
să continue să se joace imaginar
chiar şi după ce devine adult.
Cartea mea preferată e o colecţie de povestiri scurte de Raymond Carver,
intitulată La ce ne referim când vorbim despre dragoste.
În ultimele paragrafe din carte, Carver spune...
"Îmi auzeam inima bătând."
"Auzeam inimile tuturor."
"Auzeam zgomotul uman pe care îl făceam stând acolo."
"Niciunul dintre noi nu s-a mişcat."
"Nici măcar când în cameră s-a întunecat."
Cred că asta înseamnă să scrii.
Înseamnă să-ţi asculţi inima bătând,
şi când o auzim,
e de datoria noastră s-o descifrăm cât de bine ne permite talentul.
Mă aflu aici deoarece cartea fiicei mele, Samantha, va fi publicată,
în caz că n-aţi auzit.
Acesta e succesul ei.
Te iubesc, tată.
Şi eu te iubesc.
E ocupat?
M-a invitat Louis.
A fost un risc asumat.
De cât timp eşti aici?
Am stat vreo oră în maşină,
încercând să-mi fac curaj să intru.
Deci aşa arată la 19 ani.
- E deja adult acum. - Nu...
E încă o copilă.
Mergi să discuţi cu ea?
Nu ştiu.
Mi-e frică.
Da, e terifiantă.
E cel mai bun lucru din viaţa mea,
dar nu mă vrea alături.
Hei...
Vrei puţin curaj?
Gratis.
Da, te rog.
Cartea ta preferată...
Lumea merelor de John Cheever.
- Ţi-am oferit prima ediţie cu autograf. - Da.
E cartea ta preferată, nu?
- Mi-a plăcut mult. - Iisuse!
Îţi spuneam şi ce să citeşti.
Uneori.
Îmi pare rău.
Oricum, mi-a luat-o din bibliotecă.
Da?
Da.
Doar ea putea face asta.
Credea că e cartea ta preferată.
Asta i-am spus eu şi...
Cred că spera să regăsească o parte din tine în carte.
Du-te şi vorbeşte cu fiica ta.
Da.
Bună.
Vrei să-mi dai un autograf?
Cum te cheamă?
- Sam, nu vreau să mă dau în spectacol. - Serios?
Apropo, eu sunt Louis.
Cred că ne-am cunoscut la telefon.
- Bună. - Mă bucur să te cunosc.
Şi eu mă bucur.
- Da. - Numele?
- Hai, Sam, nu te purta aşa. - Nu-i nimic, Louis.
Fără nume, fără probleme.
Va fi doar autograful.
- Fără mesaje personale. - Sam.
Voiam să-ţi spun că...
Te iubesc.
Te iubesc mult de tot.
Sunt foarte mândră de tine.
Mulţumesc.
Sper să-ţi placă.
Kate? Kate?
Nu, eu sunt.
Mamă, nu ştiam că vii.
Te simţi bine?
O cauţi pe Kate?
Da, am căutat-o peste tot.
N-o găsesc.
Eşti îngrijorat?
Da.
Mă duc să o caut prin casă.
Aţi văzut-o pe Kate? Am căutat-o peste tot.
N-o găsesc. Mor de îngrijorare.
Ultima oară când am văzut-o eram lângă bar.
I-am luat un pahar cu şampanie, dar asta a fost cu mult timp în urmă.
Ce-ai făcut? I-ai dat şampanie?
- E minoră. - Nu e mare lucru.
Ba e foarte mare lucru.
Are probleme cu drogurile şi n-are voie să bea.
Are probleme cu drogurile?
A avut probleme cu drogurile.
- Vino cu mine. - Are probleme cu drogurile.
I-ai mai dat vreun pahar acelei fete?
Cărei fete?
A spus că erau pentru tine.
Ai văzut unde s-a dus? Ai văzut-o?
Nu ştiu. A plecat cu un tip.
- Iisuse! - Calmează-te.
Nu vreau să mă calmez. Are 16 ani şi e bulversată.
Linişteşte-te. O vom găsi.
I-ai văzut buletinul tipului?
Îţi aminteşti cum îl cheamă?
Verific data naşterii, nu numele.
A plecat cu Gus.
Cine naiba e Gus?
Îmi pare rău. Uite, îmi pare rău.
N-aveai niciun drept.
Nu credeam că mama ta
vrea să piardă cea mai importantă seară din viaţa ta.
Nu vom discuta acum despre asta.
Şi nu te mai ţine după mine.
Vrei să taci odată? Taci odată!
Pot să te sun mai târziu? Te rog să-mi răspunzi.
Dumnezeule, tată. Nu e o vacanţă cu familia.
Taci şi urcă în maşină. Te porţi ca un copil.
Haideţi, băieţi.
E numărul 608.
Uite-o. E cea de acolo.
Aşteptaţi aici.
Ba nu, tată, vin şi eu.
Samantha, ţine-l tu.
- Nu-l lăsa să iasă din maşină. - Ba ies.
Stai în maşină, Rusty.
Întoarce-te naibii în maşină!
G. Sectorul G.
Cine e?
Kate e acolo?
Cine întreabă?
E minoră, dobitocule. E minoră.
- Unde e? - În baie.
Bill... Ajută-mă. Nu se trezeşte.
Dumnezeule! Ce i-ai dat?
- Era beată! - Mincinosul naibii!
La naiba! Am prizat un pic de cocaină, atât.
- N-o să păţească nimic. - O iau eu.
- Eşti exmatriculat. - A leşinat doar.
- Ai noroc dacă păţeşti doar atât. - Nu poţi face asta!
E teafără? Se simte bine?
Urcă în maşină.
Ai numărul părinţilor ei?
Da. Unde mi-e telefonul?
- Gata. - Ce se întâmplă?
- Ce mai face Louis? - Cine-i Louis?
Du-te şi vezi dacă s-a trezit fratele tău.
Nu trebuie să mă alungi ca să vorbeşti cu dna Wolcott.
Ştiu că vă culcaţi împreună.
Nu ştii nimic.
Ştiu că i-o pui Triciei Wolcott.
Du-te şi trezeşte-l pe fratele tău.
Rusty, trezeşte-te.
Rusty?
Dumnezeule.
Dragă Rusty, ştiu că probabil nu vrei să mă mai vezi niciodată.
E îngrozitor ce ţi-am făcut.
Mi-a spus tata c-ai sunat să întrebi cum mă simt.
Sunt convinsă că ţi-a spus că sunt la dezintoxicare.
Cea mai mare greşeală a mea, în afară de faptul că te-am rănit,
a fost să cred că mă poţi vindeca.
Doar eu mă pot vindeca.
Aş vrea să devin cineva care merită să fie cu cineva ca tine.
Nu ştiu cât o să dureze,
dar sper să fii prin preajmă când o să se întâmple.
Între timp, să ştii că regret enorm că te-am făcut să treci prin asta.
Cu drag, Kate.
P.S. - Aveai dreptate în privinţa acelei cărţi.
Am plâns la final. Mult.
Ştiu c-au fost câteva luni dificile,
dar să vii acasă beat sau drogat...
În fiecare seară... Iar acum te-ai bătut?
Şi-a luat cineva revanşa pentru ceva care s-a întâmplat toamna trecută.
Nu contează.
Ştiu că e prima ta decepţie din dragoste.
Ştiu că doare.
Niciodată nu doare ca prima dată,
dar trebuie să exprimi totul în scris.
Fă ceva pozitiv din asta.
Asta ai făcut tu când a plecat mama?
Poftim?
Asta ai făcut când a plecat mama? Ai transformat totul în...
Eşti pedepsit.
Glumeşti, tată?
Vrei să te calmezi, tată? Nu poţi să mă pedepseşti.
Tocmai am făcut-o.
Asta am făcut.
Tu mi-ai spus...
Fără jurnal, fără nimic.
Tu mi-ai spus să ies şi să experimentez.
Nu mă poţi obliga să scriu, tată.
Nici nu trebuie. Eşti scriitor. Vei scrie singur.
Şi când erai mică fugeai la fel
până la marginea apei, când se retrăgea valul.
Şi te întorceai ţipând când revenea.
Las oceanul să mă prindă, tăticule!
Las oceanul să mă prindă!
Mama ta te supraveghea ca un vultur.
Era îngrozită că oceanul te-ar putea prinde
şi te-ar duce în larg.
De ce vorbim despre ea?
Ce facem aici?
Mama ta te iubeşte.
Ţie nu ţi-a făcut niciodată nimic.
N-are rost. Ştiu ce vrei să spui.
Ba nu ştii.
Ceea ce mi-a făcut ea mie,
lucrurile de care o învinovăţeşti,
eu i le-am făcut cu ani în urmă.
Despre ce vorbeşti?
M-am îndrăgostit de cineva
şi m-am pierdut, am plecat.
- Prostii. - Tu erai micuţă.
- Dar mama ta m-a aşteptat. - Taci, tată.
M-a aşteptat 6 luni, Samantha.
Când mi-am dat seama ce jigodie egoistă am fost...
Taci, tată!
M-a primit înapoi. Ăsta-i adevărul.
Şi nu puteai să-mi spui, tată? Pe bune?
M-ai lăsat s-o urăsc!
M-a pus să-i promit că dacă va face vreodată o asemenea prostie,
speră că voi avea bunul simţ s-o aştept.
Deci o aştept.
Ar fi trebuit să-ţi spun, Samantha.
Îmi pare rău.
Te-a aşteptat 6 luni, tată. Tu aştepţi de 3 ani.
Cred că ţi-ai ţinut destul promisiunea.
Nu-i nimic dacă n-o mai aştepţi.
Se va întoarce.
De ce eşti aşa sigur?
Pentru că m-a aşteptat.
Iar mama ta e un om mult mai bun decât voi fi eu vreodată.
- Alo. - Sam.
Sunt aici.
E moartă.
Mama mea a murit.
Nu ştiu ce să fac.
Mama a murit.
Vin. Vin.
- Alo? - Alo? Rusty e acolo?
Sunt Rusty.
Rusty, sunt Stephen King.
Alo?
Da, dle. Vă ascult.
Sora ta mi-a trimis nuvela ta Ţi-am văzut chipul.
Am citit-o şi mi se pare a naibii de bună.
- Mi-a plăcut la nebunie. - V-a trimis-o sora mea?
Da, mi-am permis s-o trimit
la Revista de Fantezie şi Ficţiune.
Mi-au publicat câteva nuvele de-a lungul anilor
şi m-am gândit c-ar fi potrivită şi pentru ale tale.
Mulţumesc. Mulţumesc mult.
Cu plăcere.
Cred că te aşteaptă un viitor luminos.
Transmite-i salutări tatălui tău.
Sunt un mare fan Suit Monkeys.
E o nuvelă clasică.
Spor în continuare!
Staţi! Dle King, nu închideţi.
Sunt încă pe fir.
Voiam să vă spun...
Vreau să vă spun cât de mult înseamnă cărţile dvs pentru mine,
dar nu pot... nici măcar nu vreau să încerc.
E aşa cum aţi spus la începutul cărţii The Body.
"Cele mai importante lucruri sunt cel mai dificil de spus."
Aşa-i, aşa-i.
Nu-mi vine să cred că mi-aţi citit nuvela
şi v-a plăcut.
N-am spus că mi-a plăcut. Am spus că mi-a plăcut la nebunie.
Doamne sfinte!
Mă bucur c-am vorbit cu tine, Rusty.
Bine. Da, bine. La revedere, Stephen.
O să te sinucizi.
Ştii cum să faci?
Da, tată, mă descurc.
- Bună. - Bună.
Am venit.
Mă bucur să vă revăd.
Râd de munca ta.
Nu-i amuzant.
E chiar interesant.
E o povestire scurtă.
Nu, nu, e grozavă.
E despre un detectiv care are Alzheimer.
- Glumeşti? - Nu, nu glumesc.
Deschid eu. Am invitat-o pe Kate. S-ar putea să vină.
Ar trebui să fie distractiv.
Mamă!
Bună.
Mi-am imaginat c-o să deschidă tatăl tău uşa.
Poţi s-o închizi şi să-l trimiţi pe el?
Bună.
Ce faci aici?
M-am rătăcit puţin.
Am fost puţin cam...
Mă întrebam dacă mai există un loc şi pentru mine.
Înţeleg perfect dacă nu,
pentru că ştiu că am... de fiecare dată...
Chiar nu merit.
- Nu-i nimic. - Îmi pare rău.
Avem mâncare înăuntru.
- Aveţi? - Da. Intră.
Bună.
Rusty, îi pui un tacâm şi mamei?
- Nu, nu, îi pun eu. - Mulţumesc.
Să mut asta.
- Da. - O muţi pe ea?
Nu, uite.
Mulţumesc.
Un pahar cu vin.
Mulţumesc.
Bun, deci...
Am vândut prima nuvelă.
Rusty, e minunat!
E grozav!
Doar datorită lui Sam.
Tu ai scris-o.
N-am făcut decât s-o trimit singurei persoane
căreia ar fi putut să-i placă.
Un toast.
Pentru Rusty.
Numai bine de Ziua Recunoştinţei!
Îmi auzeam inima bătând.
Auzeam inimile tuturor.
"Auzeam zgomotul uman pe care îl făceam stând acolo."
"Niciunul dintre noi nu s-a mişcat."
Nici măcar când în cameră s-a întunecat.
Traducerea şi adaptarea: Kprice Subtitrări-Noi Team
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/gtcp Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari