Firma mea a făcut multe studii de piaţă.
Am descoperit două lucruri.
1, majoritatea americanilor simt ca, Crăciun e momentul pentru familie.
2, majoritatea americanilor simt ca pentru a sta în preajma familiei,
pentru una sau 2 zile,
trebuie să asimileze cât mai mult alcool posibil.
Acum, aş dori să faceţi cunoştinţă cu familia Noggertons.
Sunt o familie americana clasică.
Se aduna împreună de Crăciun, nu conţin grăsimi
şi 10% alcool la volum.
Bucură-te de familia noastră, ca să te poţi bucura de familia ta.
Ce crezi?
Deci, sugerezi să spunem oamenilor că singura cale de a trece sărbătorile
e să bea Spiked Egg Nog?
Sugerez ca singura cale de a trece sărbătorile
e să cumpere Spiked Egg Nog proaspăt, fără grăsime la sticla.
- Ai grijă. În regulă. - E bine. Cum ai făcut-o?
Sunt tare bucuros. Abia aştept.
A mers bine, nu?
Sunt un geniu.
Simt că aş putea vinde frigărui de balenă la Greenpeace.
Drăguţa imagine.
Uite biletele tale pentru Fiji.
Dră, ne-am întâlnit de ceva vreme.
Să ducem relaţia noastră la un nou nivel.
Speram să spui asta.
Un un cadou pnetru înainte de Crăciun.
Da?
Vreau să-l deschizi acum fiindcă implica viitorul nostru.
Viitorul nostru împreună.
E pentru amândoi, într-un fel.
Bine.
Bilete spre Fiji?
Da. Prima clasă.
Drew, de Crăciun?
Crăciunul e o sărbătoare de familie.
Ce facem? Ce-i asta? Adică, ce se întâmpla?
Încotro merge relaţia asta?
Fiji. Prima clasă.
- Missy? - Bine.
Uite un examplu al uneia din problemele noastre.
Nu m-ai prezentat familiei tale. Nu menţionezi niciodată de familia ta.
Ai o familie?
Cum poţi să vorbeşti serios în privinţa mea, dacă nu eşti serios legat de familia ta?
Ai nevoie de ajutor serios, Drew.
Cred că pierzi ideea.
Dacă ţi-aş spune totul despre mine, n-ar mai fi nici un rost pentru mister.
Nimic nu ar rămâne de descoperit.
Dacă nu rămâne nimic de descoperit, o relaţie moarte.
Nu vrei să moară relaţia, nu?
Tocmai a murit.
Haide. Nu fi aşa.
Vei fi aşa? Bine. Du-te.
Voi petrece Crăciunul cu familia mea.
Poţi petrece Crăciunul singura.
Missy.
Kathryn, am nevoie să iei o brăţară Cartier şi s-o tirmiti lui Missy.
Ceva scump, multe diamante, să ia ochii.
- Include un bilet personal de la mine. - Ce exact vrei să scrie?
Ceva personal ce să arate profunzimea sentimentelor mele.
- Eşti bună. De-aia te-am angajat. - Bine, dar nu va merge.
Omul meu.
Oh, Dougie!
Doogan. Doog-ray.
Douglas.
E Drew.
Drew Latham.
Da. Ce faci, omule?
- Ce pui la cale? - Ah, nimic.
Hei, omule, ce faci de Crăciun?
Familie? Drăguţ.
Mai e loc pentru încă o persoană?
Păi, cred că suntem atât de aproape.
Ador Christosul evreiesc... Aprind eu lumânările.
Va fi grozav, cu supa matzo şi baklava.
- În regulă, asta e grecească. - Bine, mă rog. Eu doar...
Mai eşti acolo?
Ştiu că ai un copil. Eu doar spuneam, ştii,
ca doar stau acolo şi fac caca, nu?
După o vreme, cât de interesant e?
Nu, nu spun ceva rău. Spun doar...
Păi, poate, soţia ta nu trebuie să vină, omule.
Poate suntem doar noi doi de Crăciun.
Te-ai gândit la asta?
Te deranjează dacă vin şi petrec Crăciunul cu voi?
E doar una sau 2, 3 zile, maxim.
În regulă.
Crăciun fericit.
Bine, aici. Toţi staţi împreună.
Foarte bine. Bine, ai Tu-Tu...
Doctor Freeman! Slava Domnului, te-am găsit.
Domnule, domnule...
Trebuie să petrec Crăciunul singur. Am un atac de panică.
- Trebuie să mă ajuţi. Te rog! - Cine eşti tu? Nu te cunosc.
Sunt prietenul unui pacient de-al tău.
- Tu eşti? - Missy Vangilder.
Tu eşti Drew. Oh, Doamne.
- Ce înseamnă asta? - Nu am voie să spun.
Cum m-ai găsit?
Am mituit o femeie care lucrează pentru tine.
Ar trebui să-şi ridice standardele sau trebuie să o concediezi.
A ciripit totul pentru 200 de dolari.
- Mă rog. - Îmi trebuie câteva minute.
Pachete cu rezerve la curea. Game Boy de asemenea.
Trebuie să mă ajuţi. Nu vreau să petrec Crăciunul singur.
Dacă vrei, te rog!
Trebuie să pună ursuleţul pe curea.
Se descurca?
Trebuie să-l pună la curea.
- E un căţeluş! - Ştiu.
Pune-l pe Tu-Tu şi va merge.
- Tu-Tu al meu! - Am nevoie de o secundă.
Dacă vrei, te rog!
- Bine, dă-mi căţeluşul. - Dle, am nevoie să calci aici.
- Abuzezi de copilul tău. - Nu vezi că am problemele mele?
- Acum. - Îmi pare nespus de rău.
Bine. Bine. Hei, ştiu.
- Am auzit la radio odată. - În regulă.
Scrie nemulţumirile tale legate de familie pe hârtie.
- Toate nemulţumirile. - Bine.
Du-te într-un loc care-ţi reaminteşte de copilărie,
la apus şi dă-i foc acelei bucăţi de hârtie.
În timp ce arde ultima bucăţica de hârtie, şopteşte,
"Vă iert."
- Şi arde. - Asta e.
Îmi place.
- Oh, merci mult! - În regulă.
- Să ai o vacă bună. - Unde-i fiica mea?
Domnule?
Oh, iat-o.
Hei! Haide! Ieşi pentru tati!
Nemulţumirile mele.
Bine, amice, aşa. Face 72,50 dolari.
Dumnezeule!
Asta e!
E casa în care am crescut.
Cum e 72,50 de dolari?
Bine. Vin bine.
Tine taximetrul pornit.
- Aproape nu mai e salam. - Nu.
Păi, mulţumesc să mi-ai spus.
- Nu vreau să rămân fără, asta-i tot. - Doamne fereşte.
- Brian a mâncat? - Nu ştiu.
Coboară şi mănâncă cina.
- Nu mi-e foame! - Ba da!
- Nu mai ţipa la mine. - Nu tip.
Brian!
Vino te rog, ca tatăl tău să nu mai ţipe la mine!
Am treabă!
Nu trebuia să punem calculatorul în camera sa.
Va petrece tot timpul acolo.
Oh, Tom. Bun venit în viitor, dragă.
Îşi dezvolta în demanarea.
Într-o zi acel calculator va face o treabă bună pentru copil.
Crede-mă. Ceea ce face, nimeni nu va plăti,
pentru că dacă ar face-o, m-aş fi pensionat de 17 ani.
- Ce? - E un tip acolo.
Cine naiba e?
În regulă. Singur de Crăciun. Pot face asta.
Mă scap de toate nemulţumirile.
Dispăreţi, nemulţumiri.
Ce...
Vă iert.
Vai de mine. Acest joker.
Ce vor crede vecinii?
Dacă nu vor să fie loviţi, nu ar trebui să ardă porcării în curte.
Mai respira?
Doamne, Tom. Ai ucis un om.
Oh, rahat! Trăieşte!
Bună.
Mă numesc Drew Latham.
Am crescut în casa asta.
De aia te-ai întors şi ai încercat să-i dai foc, Pyroboy?
- Brian, cheamă poliţia. - Oh, nu, nu, nu!
Nu e nevoie. E bine. Eram doar afară şi ardeam...
Cineva mi-a spus să ard o listă cu toate nemulţumirile mele
afara lângă casa în care amcrescut sa m-ajute cu problemele de singurătate.
Deci, e totul bine.
Scuze şi voi pleca.
V-ar deranja dacă aş arunca o privire să văd casa?
- Te duc eu. - Oh, mulţumesc.
O clipă.
- Mai ai chibrite? - Nu, nu, nu.
Ai temrinat cu aia?
Da. Cu focul, da.
E gata. Mi-e mai bine.
Sunt cu ochii pe tine.
Nu pot să cred!
Asta e incredibil! E exact cum mi-o amintesc.
- Adică mereu a fost de rahat? - Nu, e grozavă.
Ai auzit aia?
Scară a scârţâie.
Ştiţi cum îi spuneam scării ăsteia?
"Scară care scârţâie."
Vechea mea cameră.
Dumnezeule.
Hei, ia te uita! Pot aţine tavanul.
E mai mică decât mi-o imaginam. Aţi modificat ceva?
Da. A trebuit să o reducem.
Costă mult, dar da, cred că...
Cred că a meritat.
E grozav. Asta e cel mai bun lucru.
Voi staţi şi mâncaţi cina ca o familie.
Mereu am vrut asta. Asta e minunat.
Minunat.
Deci, ce e la desert?
Bucătăria e închisă.
- Da, am treabă. - Ah, băiete.
Tom, de ce nu-l conduci pe om afară?
Eu n-am vrut să-l las înăuntru. Îţi chem un taxi.
E nevoie?
Da, e. Da.
Dar ştii, omule, trebuie să-ţi spun,
în toţi aceşti ani am evitat Crăciunul
şi mi-am dat seama, ca asta e ceea ce căutam.
O familie adevărata, ştii? Într-o casă adevărata.
De aia mă gândesc c-ar fi o idee bună dacă aş sta cu voi.
Tom!
Tom, te rog! Te rog lasă-mă să stau aici!
Nu.
- Te plătesc. - Familia mea nu-i de vânzare.
Tom, îţi dau 250000 de dolari.
Bun venit acasă, fiule.
Mama.
Tom, tipul ăla e încă aici.
- Da, ştiu. - De ce mai e aici?
Ne da 250000 de dolari să fim familia sa de Crăciun.
Şi ai acceptat? Fără să mă întrebi?
Desigur. Ne da 250000 de dolari.
Cum ţi-ar plăcea dacă aş aproba asta fără să te întreb?
Păi, depinde. Am primi 250000 de dolari?
Bine. Ce exact ai acceptat?
E o zi mare pentru această familie.
- Foarte bine. - În regulă.
Dle Latham e de acord să plătească suma de 250000 de dolari
familiei Valco pentru servicii până la 11:59 PM în ziua de Crăciun.
Şi pentru acea sumă, familia Valco îl va ajuta pe dl Latham
să recupereze amintirile din copilărie despre Crăciun,
dar nu se va limita doar la asta,
inclusiv festivităţi, sărbătoriri, diferite distracţii
şi veselia de Crăciun.
De acord!
De acord, nu?
Oricum şi dacă e prefăcătorie. Tot se plăteşte.
Mai e ceva?
Oh, da. Voi dormi în camera lui Brian.
Ce? Nu. Unde merge asta?
Cum e scris în contract. Dorm în vechea mea cameră.
Oh, haide. Tipul ciudat vrea să doarmă în camera mea?
Dacă aş vrea asta, aş fosi un bilet de autobus trimis de acei tipi pe Internet.
Vreau doar să dorm în camera mea, aşa cum scrie în contract.
Brian, tu stai în camera de oaspeţi.
Calculatorul meu nu e acolo. Cum voi... studia?
Foloseşte-ţi imaginaţia.
Păi, voi trage un pui de somn.
Cine vrea să vină să cumpărăm pomul de Crăciun cu mine de dimineaţă?
Se pare că toţi.
Sunt acasă.
Brian? Brian!
N-am făcut-o.
E în regulă.
O repar eu.
Păi, asta trebuie să ţină, presupunând că nici un alt idiot...
Mănâncă salamul meu?
Aşa se pare.
- E 9:00 dimineaţa. - Ştiu. Nu e micul dejun,
dar arată bine. I-am dat şi câinelui.
Da, e bine.
- Asta e ultima bucata? - Da.
Nu vroiai, nu?
Nu. E în regulă. E bine.
Kathryn, sper ca verifici mesajele.
Dacă mă caută cineva, să sune pe celular.
Dacă trebuie trimis ceva,
adresa e 2 Edgewood Road în Lincoln Wood, Illinois.
Stau cu familia mea.
Hei, tata?
Vorbeşte cu tine, geniule.
Da, Drew?
Vrei să faci ceva pentru mine? Să-ţi spui pălăria asta.
Tata o purta ca Moş Crăciun când mergea să cumpere pomul de Crăciun.
- În public? - Da.
Ar fi nu.
Şi în particular, tot nu.
Te rog poart-o.
Nu. Nu o port.
Tom, trebuie s-o porţi.
- Nu o port. - Poarta pălăria, Tom.
Acum ia-o de aici până nu ţi-o bag în fund.
Tom, cunoşti fraza "ruperea contractului?"
- Dă-mi pălăria. - În regulă.
250000 de dolari.
Arăţi bine, tata.
- Tom! - Taci!
Ochii la drum. Tata.
Dă-mi piciorul tău.
Nu.
Oh, stai puţin.
Asta poate fi.
Da. Asta e.
Eşti bun. Mă scuzaţi, oameni buni.
Tata, vrei să ridici aici, din respect pentru copac? Nu?
Va fi în casa noastră, deci...
Stai. Unde mergem cu asta?
În regulă. Să punem puiul acolo sus, să-l atârnam acolo.
Aia pe acoperiş.
În regulă.
E bine. În regulă! Asta e. Poftim.
Fă-o roată.
Brian, mişcă-ţi fundul din maşină!
Asta e, tata.
Asta e.
Bravo. În regulă, cred că e bine aşa.
E timpul Crăciunului.
- Cum arata? - Poate cauza un jaf.
Ştiu. Stai să le vezi aprinse.
Credeam că sunt aprinse.
Nu, nu, nu.
Trebuie să cântăm mai întâi "Christmas Tree". Tom, începe tu.
- Vreisa cânt? - Da.
- Trebuie? - Da.
Ar conta dacă nu vreau?
Nu chiar.
Haide.
Christine, vrei să mă ajuţi puţin?
Nu, te descurci grozav.
E bine, tata. Haide. Poţi s-o faci.
A fost grozav.
- A fost bine. - Da, da.
În regulă.
Fără alte prezentări, să-l aprindem. Gata? 1, 2...
În regulă, oameni buni. Pauza de 5. Mă ocup de asta.
Slava Domnului.
Te pot ajuta?
Da. Cine eşti tu?
Cine eşti tu?
Alicia!
Hei, mama. Bună. Cine-i asta?
Mama, cine e?
Bine, ce se întâmpla?
Tata ne-a închiriat de sărbători unui milionar excentric.
Ai o fiică? De când ai o fiică?
- E secretul ei teribil. - Asta va ruina totul.
- Nu merge. - Ruinat? Ştii ceva?
Spune cineva ceva logic acum?
Păi, în vremea Crăciunului, mă cuprinde neliniştea...
Nu, nu mai vorbi. Mama?
Drew vrea o familie Crăciun, deci vom fi familia sa.
- E o nebunie. - Spune-mi de asta.
Nu am avut o soră, deci asta e o prostie.
Bine. Tu eşti copilul meu nelegitim.
- Mama! - Şi tu nu ştii de ea.
Asta ar putea fi bine. Ştii ceva?
- Ar putea fi menajera! - Bine. Destul.
Hei, a venit copilul meu acasă.
- Bună, tati. - Ce faci, Lissi?
Bună. Sunt bine. Evident tu ai înnebunit.
Putem vorbi în sufragerie, te rog?
Ştii de asta?
- Stai departe de fiica mea. - Bine, mama?
- Tipul ăsta evident e nebun. - Ştiu.
Deci, mă duc sus şi fac o baie
şi când mă trezesc dimineaţa, el va dispărea, da?
Poate.
Nu voi suporta asta, mama.
Oh, dragă, nici nu ne aşteptam la asta.
Merci.
Haide, Mama! E timpul pomului!
Bine.
În regulă. Am revenit la normal.
Da.
Bine.
Începem. 1, 2, 3!
Acum parcă e Crăciun.
Simt cum îmi ard globii oculari.
Foarte important. Nu privi direct pomul.
- Brian! - Ce?
Trezirea! E fratele tău, oarecum!
Ninge afară! E o zi cu zăpadă!
De ce mă trezeşti?
Nu vreau să pierzi distracţia!
Ce distracţie?
Facială! Bilă de gheaţă!
Atenţie!
Chiar în boaşe!
- Nu-mi simt degetele de la picoare. - Vine.
Arată a răzbunare. Ochii tigrului.
Acum devine furios.
- Ce faci, Tom? - Brian, treci înăuntru.
Ne mai vedem, Bri. A fost distractiv.
Îţi place să arunci cu bulgări?
Mă simţeam bine. Ştii.
Da. Aruncă în mine.
Grozav. Nu-ţi fă griji de asta.
Terminăm acum.
Haide. Cum ai spus, va fi distractiv.
Devine cam rece. Nu vreau să deranjez.
- Nu-ţi fă griji de asta. - Ah, haide. Aruncă.
În regulă, arunc unul.
Bun.
Acum e rândul meu.
Nu!
A fost grozav.
Când vrei să faci asta, anunţă-mă.
Am spus fără gheaţă, omule.
Oh, serios?
'Neaţa, mama.
Ciudăţenie.
Ştii ceva?
Probabil am început cu stângul.
Ar trebui s-o lam de la început.
- Poftim, Drew. - Merci, mama.
Probleme?
Mama mea pune nalbe în ciocolată caldă.
Ştii la ce mă gândeam? Dacă nu vrei să te joci de-a sora mea,
poate ai putea fi o minunată, misterioasa menajera ecuadoreana. Ştii?
Sau suedeză. Etnia nu e importantă.
Dar menajera e bine.
Ce?
Mama mea folosea mini-nalbe. Scuze.
Apropo de mama ta, de ce nu-ţi stresezi propia familie?
Nu e chiar treaba ta, nu, Consuela?
Bine. Bun venit.
- Aici erai. - Ce-i asta?
Astea sunt ceea ce noi în afaceri le numim scenarii, Tom.
- Poftim? - Nu trebuie să-ţi faci griji.
Rolul tău e unul numit "mic".
Păi, tu eşti ceea ce în viaţa reală numim "măgar".
Nu ştiu despre asta, dar ştiu că prezenţa mea aici
a cauzat ciudăţenii în familie.
- Crezi? - Da, Tom. Serios.
Şi e chiar posibil ca într-o mică măsură să fie vina mea.
Care parte nu e vina ta?
Vorbesc. Bine?
Şi am scris o propoziţie, să vă faceţi o idee despre ce urmăresc aici.
Şi toţi vom citi tare.
- Simt că înnebunesc. - De aia nu ai linii.
- Mama, tu eşti prima. - Bine.
"Oh, uită-te la noi.
Sper să vă placă mâncarea pe care am preparat-o cu drag
pentru cei pe care-i iubesc.
Ii zâmbeşte lui Tom." Oh, ea e...
Ai mai jucat? Ai mai jucat înainte.
- Puţin teatru. - Se vede.
- Văd. Iese în evidenţă. - Ai fost în "Pippin" în liceu.
Ai jucat pe Wind.
Tom, următoare replica îţi aparţine.
"Spune mulţumesc la mama ta pentru munca grea de a găti pentru noi."
"Mulţumesc."
"Nu lucrez nici pe departe aşa greu ca tine, dragă."
Păi, e adevărat.
Tom, lsa rămânem la carte, te rog. Brian, spune.
"Mama, te iubesc rau de tot. Nu ar trebui să ne rugăm?"
Beav, crezi că Wally îţi va da ţie afacerea?
Oh, iată-te, Consuela.
5 ape pentru toţi, te rog. Gracias.
Brian, urma să spui rugăciunea.
-"Dragă Doamne..." - Brian. Ne ţinem de mâini.
"Dragă Doamne, mulţumim pentru masa asta.
Mulţumesc că ne-ai binecuvântat cu o familie.
Nu toată lumea are o familie bună.
Şi de asemenea, Doamne, suntem norocoşi să-l avem pe Drew în vieţile noastre."
Amin.
"Un moment emotinant."
Scuze, mereu fac asta.
"Brian, dacă mănânci tot, te las să te culci cu mine
cum n-am făcut-o când erai mic."
Un moment ciudat.
Sărim peste. Nu merge.
- Nu trebuia să fie acolo. - Ce înseamnă asta?
"Doo-Dah intra în halat de baie."
Dulce Jim Jiminy! Porumb rece de dimineaţă!
- Vremea asta mă omoară. - Brian, du-te ia lopata.
Ascultă-mă. Când vine Alicia, ea strica totul.
Totul era normal până în acel punct.
Silencio, por favor.
Deci mi-am dat seama ce am de făcut, să extind familia.
Trebuia să-l găsesc pe bunicul meu. Deci am mers şi l-am găsit pe Doo-Dah.
Iată-l. Doo-Dah al meu.
Doo-Dah arata exact ca tipul din "Christmas Carol". Scrooge.
Aşa e. Fac teatru pentru comunitate.
Şi în ajunul Crăciunului, iau rolul de Scrooge
în producţia Lincoln Wood Theater Group
din "A Christmas Carol." Sper că puteţi veni toţi.
Te rog joca-ti rolul, Saul, ok?
"Mă bucur că ai venit aici. Vei sta tot Crăciunul."
Ba nu. Am acceptat să te las pe tine în casa,
- nu pe Doo-Doo. - Doo-Dah.
- N-a vorbit nimeni cu tine. - Uite.
Îţi dau 25000 de dolari.
Ce faci, Doo-Dah?
Poţi sta în sufragerie.
Nu, tata, eu dorm în sufragerie.
Nu mai dormi acolo.
Unde dorm?
Detest aceşti oameni.
Toată lumea să ia cadouri, să facă cumpărături
şi ne întâlnim la 4:00 la Santa's Village pentru fotografii.
Copii, nu pierdeţi noţiunea timpului.
Mama, vrei să stai cu Doo-Dah?
- De ce eu? - E tatăl tău.
- Cum de nu ai mai sunat? - Tom! Tom! Tom!
Da, Drew?
Nu uiţi ceva, T-Bone?
Poftim, Lenny. Sărbători fericite.
- Şi ţie. - Hei, Tommy!
Frumoasă pălărie.
- Cum sunt sărbătorile? - În afară de faptul că am o durere în fund,
cam de 1,80 m, în casa, e în regulă.
Oh, neamuri, nu?
- Oarecum. - Oh, familia soţiei tale.
Stau la tine în casa toată ziua şi îţi beau berea.
Îţi mănâncă salamul.
Hei! Aşteptaţi!
Măgarule!
În regulă, acum e-acum.
Scuze.
Toţi?
Mama, e aiurea.
Spune-i tatălui tău. El a încheiat târgul.
Toţi să spună "Crăciun fericit."
Crăciun fericit!
Doo-Dah, te interesează o prăjitură de Crăciun?
Nu pot. Am diabet.
Acel câine nu vânează, prietene.
Doo-Dah nu avea diabet. Haide, ia una.
Uite, iau.
Dar dacă mănânc chestia asta, nu mă pot purca ca un om viu.
Hei!
Mai încet. E gheaţă pe drum.
- Nu vreau să-ţi omori familia! - Perfect, Christine.
Asta ar fi spus mama. Bine improvizat.
Înainte ca tatăl tău să o dea jos din maşină.
Ah, vechea casa. Aduce amintiri.
- Ce se întâmpla? - Brian, treci înăuntru.
Ce? Haide! Tata.
Sunt în pijama. Vrei să dorm afară?
Du-te.
Bine.
Nu pot merge în camera mea... Ştii, când voi deveni criminal în serie
să nu te surprindă.
Gândeşte pozitiv, Bris-eye.
Foloseşte pozitivitatea. Nu despre asta am vorbit.
E greu să îl ignori.
Deci ce se întâmpla? Ce faci?
Trebuie să pleci.
- Ce? - Nu mai putem face asta.
Ce vrei să spui? Ce nu putem?
Christine şi cu mine, ne gandinm să ne despărţim.
Ce? De ce? E vina mea? Am făcut ceva?
E pălăria? Las-o baltă. Poarta orice vrei, Tom.
Nu eşti tu. Nu are legătură cu tine.
E ceva de mult timp. Nu mai merge relaţia.
Vroiam să aşteptăm până după sărbători să le spun copiilor
şi ştii, cu tine aici şi cu prostiile tale de Crăciun, e mai rău.
Tom, în primul rând, vreau să te recompensez pentru deschidere
cu un mare "mulţumesc," care merită credit.
În al doilea rând, să-ţi spun ce ai de făcut.
Dacă aş fi în locul tău şi aş face nişte bani,
aş face ceva mare, ceva ce ai vrut toată viaţa să faci.
Ceva ce te face fericit.
Vreau banii. Serios. E Christine, ea tot...
În regulă. Lasă-mă să mă ocup eu de Christine, ok?
Mă ocup eu de Christine.
Tu fă-ţi griji de Tom, pentru că e vremea lui Tom.
- Christine? - Da, dragă?
- Putem vorbi? - Desigur. Sunt mama ta.
Putem vorbi despre orice.
Super.
Eşti în regulă?
Sigur? Pentru că ai pus un sutien în sertarul cu şosete al lui Brian.
Oh, e fratele tău.
Are 15 ani. Îi place să experimenteze. Încă îl iubim.
Uite, Christine, ştiu ce se întâmpla cu tine şi Tom
şi în primul rând, vreau doar să spun că mă simt jefuit aici, ştii?
Credeam că voiavea o familie adevărata. Asta e o prostie.
Păi, e timpul să te maturizezi şi să înfrunţi realitatea, nu?
Mămicile şi tăticii se îndrăgostesc, fac copii,
plătesc facturi, se înfurie şi nu se mai ating!
Apoi, mă gândeam să fac ceva să te ajut, să te simţi mai bine.
Ce-ar fi să mergem doar noi doi la cumpărături?
- Pentru ce? - Nu ştiu. Aşa.
Ştii ce vreau să spun? E distractiv să cumperi rahaturi.
Ascultă, ştiu că cei mai buni cosmeticieni şi esteticieni.
Cel mai bun fotograf de modă din Chicago mi-e dator!
Deci?
Nu vezi, nu?
Nu vezi ce femeie frumoasă eşti.
Ai graţie şi bunătate şi senzualitate şi eşti incredibilă,
ai o frumuseţe care...
Te uiţi în oglindă şi nu vezi. Îţi vom arăta noi.
Ce ai zice dacă ţi-aş aranja,
o foarte sexy şi totuşi plină de gust,
eleganţă, modernă şi scumpa şedinţa foto, doar pentru tine?
Sau nu. Adică, mă rog...
Oh, Drew, ai făcut-o pe mama tare fericită.
Super.
Oh, mama.
Hei, Alicia. Vrei să ne dăm cu sania?
Îmi pare rău, Drew. Ţi-am trimis semnale mixte?
Mă gândeam că poate în loc să stăm aşa,
cartandu-ne şi urandu-ma, poate vrei să te distrezi.
Nu, merci.
Înţeleg.
Am înţeles.
Te temi de distracţie. Nu-ţi place.
Ce naiba înseamnă asta "Nu-mi place distracţia"?
Desigur că îmi place.
Tuturor le place. E distracţie.
În regulă, atunci de ce nu vii cu mine?
Pentru că aş fi cu tine.
Ştii ce cred? Cred că ţi-e frică.
Cred că ţi-e frică că vei merge şi te vei distra
şi te vei simţi bine şi vei fi cu mine.
Ce ar spune asta desre tine? Asta cred eu.
Serios?
Să mergem.
- În regulă. - Gata, Freddie.
- Păi, bună, tinerilor. - Bună.
- Vă daţi cu sania? - Breakneck Hill.
- Distractiv. - Da.
Oh, ce ştii?
Pe vremuri, nu ne permiteam o sanie scumpă.
Fumezi iarbă?
Ce crezi?
Drăguţ.
Da. Aşa nu vei muri, tata.
Am luat una când eram singur.
Pariez.
Ştii ce mi s-a întâmplat în drum spre aici?
- Ce? - Am primit propuneri de la o prostituată.
- Serios? - Blondă cu boxe mari?
Hei, vezi cum vorbeşti de fată cu fiica mea.
Brian, ia priveşte noul automobil al tatălui tău!
Da, ce crezi?
E veche.
În regulă. Hei, Bri, haide.
- Mergem la săniuş. - Minunat.
E gata.
Bună. Sunt Christine.
Mă simt foarte drăguţă.
- Ce faci? - Modeling.
Uite.
Chad, m-ai mai văzut aşa entuziasmată?
Trebuie să fie femeia asta. Da.
Nu e sexy? Erotic.
- Vobeste! - Categoric, Heinrich.
- Ae o calitate specială... - Ieşi acum.
- Dar sunt de acord cu tine. - Ai ezitat.
Da, l-ai auzit. Afară! Valea!
Crede că vorbim serios.
Vorbim serios.
Foarte serios.
Da!
"Ausgeseichnet!" Da!
Da! Da!
Erotic! Da! Da!
Oh, da! Super!
Oh, mai vreau!
Linge acadeaua! Da!
Nu vreau să fac asta.
Spui asta acum.
Odată a-i dai drumul, vei alerga şi vei ţopăi de fericire.
- Bine? - S-o facem.
Pornim.
Centreaza-ti greutatea. Breakneck Hill!
A fost o neunie! Ai văzut cum zbura pe deal în jos?
Am făcut o greşeală. Era mai înfricoşător în tinereţe.
- Putem merge acasă acum? - Nu, nu putem merge!
Vom risca paralizia permanenta sau vm muri încercând!
Aia! Pământ!
Da, domnule! Distracţie serioasă!
Sigur, în stilul Sonny Bono.
Ce aud? Un mic las?
- Las. - Da, aşa e.
Merg acasă acum.
- Serios? Pleci? - Ne vedem la casa de bilete.
Niciodată n-am crezut că văd ziua când batjocura îşi pierde puterea.
Dar tu? Pui cu broccoli?
De fapt, o parte din mine crede că e incredibil de stupid
şi cealaltă parte e de acord.
- Poftim. - Eşti laş.
- Ştii ce cred? - Ce?
Cred că nu ai avut intenţia să cobori dealul.
Cred că ne-ai adus aici fiindcă ştiai că nu vom coborî.
Cred că te-ai dat mare. Asta cred.
Stai. Crezi că sunt las?
Sunt las?
Lasă-mă să-ţi dau un indiciu, ok?
Crezi că sunt las? Îţi arăt eu.
Mă vezi? Sunt gata de plecare.
Unde eşti? Nicăieri la vedere. Las.
În regulă. Haide. Să mergem.
- Urci? - Da.
- Nu! - Haide, împinge.
- Oh, Dumnezeule. - Oh, Doamne.
Ţi-am spus că te distrezi cu mine.
- Scuze. - Grozav. E ok.
- Poftim. - Mulţumesc.
- E vina mea că ţi s-a făcut rău. - Nu e vina ta.
Poate că ni se făcea rău şi fără săniuş.
Nu ajută mersul acasă în haine ude.
Vreisa ne uitam la TV?
- Hei. - Bună.
Arăţi diferit.
Ao făcut ceva?
Vorbeşti serios?
Nu, vroiam doar să spun...
arăţi bine.
Merci.
Unde ai plecat?
Frumoase roţi.
- Da. Îţi plac? - Da.
Pare măcar familiar?
Nu avea aşa ceva o persoană pe care o cunoaştem?
Da. Noi.
Poate asta ajuta.
Da. Îmi amintesc.
- Deci care-i treaba oricum? - Treaba mea.
Câteodată ai aceste momente de luciditate,
dar alta daţi nu e aşa de normal.
Nu înţeleg, adică, nu vreau să fiu singur de Crăciun.
Niciodată n-ai fost singur.
De Crăciun, nu eşti singur. Eşti singur singur.
Asta nu e unul din acele momente lucide.
- Nu intenţionăm asta. - Bine, înţeleg.
În regulă, mica dra Grinch.
Ştiu că eşti sofisticată, femeia modernă
şi nimic nu te atinge şi nu ai emoţii.
Dar sunt dispus să pariez că, chiar şi tu,
înainte să îmbătrâneşti... mai tare decât eşti acum,
dar tot arăţi tânără, atractivă, deşteaptă şi frumoasă...
E mai bine.
Nu ştiu, unele momente din copilăria ta înainte ca totul să se complice,
când erai fericită.
Trebuie să ai un moment în viaţa ta pe care ai vrea să-l retraiesti.
Da.
Odată...
aveam 9 ani...
şi era o furtună de gheaţă.
Mergeam pe jos acasă de la şcoala prin Parcul Bishop.
Ştii acel stejar mare din mijloc?
A fost complet îngheţat.
Toate ramurile erau ţurţuri.
A fost incredibil.
M-am oprit complet.
Îmi amintesc cum stăteam sub el,
închipuindu-mi că-s o prinţesă într-un palat magic de cristal.
A fost chiar...
A fost frumos.
Hei, vii cu mine afară o secundă?
- Vreau să-ţi arăt ceva. - Bine.
- Unde mă duci? - Stai o secundă.
- Ai încredere în mine? - Nu. Nu neapărat.
Bine. Încearcă să ai încredere, vreau să te leg la ochi.
- E surpriza. - Bine.
- În regulă? - În regulă.
- Oh, Doamne. - În regulă. Urmează-mă.
Sunt ca asta va fi sfârşitul la "şi nu s-a mai auzit de ea."
- Pas, pas, pas. - Bine.
- Acolo. Stop. - Bine.
- Întoarce-te. Bine? - În regulă.
În regulă.
Dumnezeule.
Nu pot să cred c-ai făcut asta.
Stai să vezi.
Daţi-i drumul, băieţi.
Vezi?
Tu eşti acolo. Îl ştiu pe tipul ăsta.
Are o casă cu figurine
şi ţi-a pictat părul aşa, gura.
- Tipii ăia nu sunt profesionişti. - Sunt sigur.
Le-am arătat chestia.
Am un profesor de dans. Nu e uşor să aduci o cămilă.
Nu e uşor să iei un moment personal şi privat,
de care nu am spus nimănui şi să-l transformi într-un parc.
Linişte!
Dar nu sunt dezamăgită. Bine? Nu m-am supărat.
M-am supărat pe mine pentru că am crezut c-ai mai mult pentru tine decât am crezut.
- Asta eşti tu. - ..."e gata"...
Alicia? Stai puţin!
Ţin la tine. Am făcut asta fiindcă ţin la tine.
Uite, Drew, lasă-mă să-ţi dau un sfat.
Păstrează-ţi gesturile scumpe pentru o fată care e impresionată de ele
Şi când o găseşti, ţine-o bine.
Altfel, ai în faţă o viaţă plină de Crăciunuri de unul singur.
Îţi spun, e minunat.
E Cartier. Cel puţin are maniere.
Păi, e din cartier.
- Este? - Dragă.
- Ce? - E o brăţară de zi.
- Îţi place, dragă? - La nebunie.
Tu eşti expertul în bijuterii.
- Nu eşti de acord? - Categoric nu.
Tocmai a primit un cadou. De ce te iei de ea acum?
Nu mă iau.
Brian, spune-i lui Drew ca a trebuit să plec.
A fost o...
Sfinte Sisoe. La ce te uiţi?
Asta e doar o cercetare.
În tinereţe, nu stăteam în camere
salivand la doamne dezbrăcate pe calculatoare.
Nu, domnule.
Trebuia să mergem în spatele hambarului cu o fată uşuratică
şi să-i dai 25 de cenţi ca să-ţi arate ce are ea.
Cum merge asta?
Uite, lasă-mă...
Ce îţi place? Majorete Fierbinţi, Distracţie în 3.
- Bunoace de vârstă mijlocie. - Vorbeşti pe limba mea.
Destul de mare să ştie cum se face, destul de tânăra să vrea s-o facă.
Scârbos.
Vino la tata.
Nu e rău, nu?
Omule, e mama ta!
Oh, Dumnezeule.
Hei, o poţi tipari pentru mine?
Mama, tata, ascultaţi.
Te rog, Drew trebuie să plece diseară.
Nu mai pot sta nici o secundă în casa asta cu el.
- Păi, da? - Da? Şi ce?
Ne face prosti!
- Pe toţi! - Alicia?
În regulă, voi lua maşina şi când ajung acasă, sper să fie plecat.
- Alicia. - Ai grijă cu maşina.
Nu putem discuta despre asta?
Nu.
- Ce naiba s-a întâmplat? - Nimic.
Cred că are dreptate. E stupid.
Asta e o greşeală.
Vi-am impus anumite lucruri şi îmi pare rău.
Vă scriu un cec.
Voi petrece Crăciunul...
Voi petrece Crăciunul undeva.
Nu. Nu vrem banii tăi.
În numerar. Cec e bine.
Îţi aduc un pix.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Hei?
-"Crăciun fericit şi ţie." - Missy!
Brăţara e incredibilă, Drew. Mulţumesc.
Sunt în mijlocul unei chestii acum.
De unde ai ştiut că Cartier e preferata mea?
Am ghicit. Cum m-ai găsit?
Am vorbit cu secretara ta şi mi-a spus că esticu familia ta.
Oh, Drew!
Mă bucur pentru tine. Şi pentru noi.
- Pentru noi? -"Ştiu ce înseamnă asta",
să iei legătura cu familia.
Vrei să fii mai serios cu tine şi cu mine.
Vreau să cunosc familia ta, Drew.
Sunt sigur şi ei vor să te cunoască într-o zi.
Oh, super.
Atunci putem merge în Fiji.
Ce zici de mâine?
Fiji? Mâine? Glumeşti.
E fabulos, de fapt. E perfect.
Atunci diseară putem petrece ajunul Crăciunului împreună cu familiile noastre.
E cam greu, ştii?
E prea scurtă perioadă şi noi...
Unul din menbrii familiei e provocat şi...
şi e nevoie de timp pentru...
- pălăria potrivită... - Nici o problemă.
Am ajuns.
- Da? - Uite afară!
Oh, Dumnezeule! Aţi ajuns?!
Adică, Dumnezeule! Aţi ajuns!
Familia prietenei mele e aici!
Trebuie să mă ajutaţi! Prefaceţi-vă două ore!
Plecăm până la miezul nopţii. Te implor!
Citeşte paragraful 3. Ai plecat, s-a terminat.
- Ai scris cecul şi ai plecat! - Ce? Nu! Stai puţin!
Bine, vreau să lec! Abia aştept!
Trebuie să am o viaţă la care să mă întorc! Fata asta e acea viaţa!
Nu-i pot spune că am închiriat o familie.
Sunt sigur că deja ştie că eşti nebun.
- Ştie. - Înţelegerea e înţelegere. Asta e.
- Doar dacă nu îndulceşti miza. - Exagerezi, Tom!
- Cred că aud soneria. - Nu, nu! Stai!
Nu, nu! Va mai dau încă 75000. Bine?
Dar trebuie făcută treaba bine, trebuie să vă străduiţi.
Sau altfel mă voi supărat pe voi!
Haide.
- Nu por pălăria. - Bine! Sigur!
- Missy! - Hei, Drew.
Dna Vangilder. Căpitane.
Haideţi înăuntru.
Crăciun fericit. Dragă. Crăciun fericit.
Bun venit în casa copilăriei mele.
Intraţi.
- Bună. - Bună.
Eu sunt tatăl lui Drew şi asta e mama lui.
- Christine. - Mama.
Letitia. Horace.
Şi el e fiul nostru. Nu e nici o îndoială.
Asta e sigur.
Mi-ar plăcea să văd fotografii cu Drew când era mic.
Oh, nu vom plictisi pe nimeni, e jenant.
Bună idee. E timpul băii pentru copil.
- Merci, mama. - Ia uite la el.
Drew, sigur eşti tu?
Oh, eu sunt. Îmi amintesc bine.
Era toamna şi fotograful...
Nu, nu prea cred. Nu e codiţa.
- Nu. - Nu.
Da. E acolo, dar nu e...
Nu se vede, pentru ca a fost mare şi mama a trebuit s-o bage la loc,
când mi-a făcut baie. S-a încâlcit.
- Îţi aminteşti, mama. - Da, da.
Din momentul în care s-a născut, a fost...
- ciudat de lung. - Da. Da.
Deschid eu.
Nu, nu, nu!
Deschid eu, fiule. Tu stai acolo.
Merci, tata.
- Deci, iată-ne. - Da.
Deci vă reţinem pentru planurile de cină, sau...
Nu, nu avem alte planuri.
Nu e deranj.
Abia am ajuns aici.
Oh, ok. Cine era, tata?
Doo-Dah.
Doo-Dah e bunicul meu.
- Ne va spune poveşti... - Vreau să-l cunosc.
Despre anii 1800. Ştiu că vrei.
De obicei nu-l lăsăm afară.
De obicei îl ţinem înăuntru, tata.
- Să vorbim, fiule. - Bine.
- Nu pleca niciunde. - Bine.
Tipul ăsta spune că e dublura lui Doo-Dah.
- Nu e alb. - E bine, lasă-l să intre.
Ei nu ştiu că nu e cine trebuie.
- Nu-l cunosc! - Vrei să-l las înăuntru?
- Bine! - Te rog, Tom.
Asta e bunicul, Doo-Dah. Iată-l.
Dulce Jim Jiminy, porumb rece dimineaţa!
Cine eşti tu?
Sunt dublura lui Saul. Am venit să ajut.
"Feliz navidad."
- E negru? - Da.
N-o pot face. N-o pot face.
Familia mea e atât de aproape de 350. Doar nu pleci acum!
Pune nişte sirop de arţar pe şunca.
Drew?
Îmi pare rău! Oh, Isuse!
Îmi pare rău. Ştiu că nu trebuia să fiu aici.
Plec imediat. Nu vreau să cauzez probleme.
- Drew, asculta. - Sunt cam prins la mijloc acum.
- Drew, stai. - Ce-i? Da?
M-am întors aici fiindcă vroiam să-mi cer scuze.
Da, chestia din parc a fost de prost gust şi insuportabilă,
dar asta eşti tu.
Nu că ai fi de prost gust şi insuportabil,
doar ca tu faci lucrurile în stil mare.
Da, aşa e.
Şi m-ai impresionat.
- Mulţumesc. Ceea ce înseamnă... - Şi mulţumesc.
Mirosi a frică.
- Au fost anumite progrese... - Am un dar pentru tine.
- Mă întorc imediat. - Bine.
Nu! Bună!
Bună, dragă.
Mama ta m-a trimis aici să iau roata de brânză.
- Ce-i aia? - Asta e roata de brânză.
Să jucăm un joc în care nu te întorci până nu mănâncă ei întregul lucru.
Asta e grozav. Familia ta nu e aşa cum m-am aşteptat.
Mă bucur c-ai vrut să mă prezinţi lor.
- E tot ce am vrut. - Şi eu.
- Mulţumesc frumos. - Bine. În regulă.
Da. Ştiu. Te iubesc. Bine.
- Fiji va fi grozav. - Va fi grozav. E vremea Fiji!
Despre asta e vorba? Ne-ai pus să facem asta pentru o fată?
Nu, nu, nu.
Doar...
- Pot deschide cadoul acum? - Sigur.
Credeam că facem asta fiindcă ai avut o copilărie dureroasă.
Îmi pare rău. Ai spus că nu vrei să mă mai vezi
şi am acceptat asta.
M-am despărţit de ea, dar ea a venit şi a vrut să cunoască familia mea.
Nu le-am putut spune că e o familie închiriată.
Ştiu că mă urăşti. Şi eu mă urăsc de moarte.
Ştiu că asta e oribil, dar vrei te rog,
să mă ajuţi, să o scot la capăt?
Nu ai să mă mai vezi. Fă o excursie pentru o oră.
Părinţii tăi te vor chema când e liber.
Drew, tatăl tău mai vrea salam!
Ei au fost de acord?
Părinţii tăi, sunt nebuni. Cred că e distractiv.
Îmi pare rău. Bine? Trebuie să plec.
Ne mai vedem. Îmi lipseşti. Mulţumesc.
Cu plăcere. Pa.
Cred că e distractiv?
Poate au dreptate.
Pomul tău, Christine, e plin de culoare.
Ştii, îmi aminteşte de Mexico.
Nu de hoteluri bune, ci de culorile oamenilor simpli.
E luminos şi vulgar.
Mama! Tata! Sunt acasă!
Alicia, te-ai întors.
Oh, te-ai întors.
Asta e fiica noastră, Alicia. Asta e dna Vangilder.
Te rog. Letitia.
Sunt încântată de cunoştinţă. Serios.
Şi asta e mică Missy.
Oh, Missy, Missy.
Oh, Doamne. Am auzit aşa de multe despre tine de la Drew.
Doamne, eşti grozavă.
Şi nu eşti grasă. Drew! Ce-i cu tine?
Îmi pare rău?
- Drew, nu sunt grasă. - Nu.
- Tocmai mă gândeam la asta. - Tu trebuie să fii dl Vangilder.
- Nu aş spune asta. - Nu ne băga în seama.
Suntem nişte glumeţi.
Îmi place familia.
Oh, păi evident nu l-aţi cunoscut pe Brian.
Apropo, unde-i Brian?
Aici.
Mamei tale începe să-i placă faptul că bunicul tău îi face avansuri.
Uite ceva ce nu auzi des în ajunul Crăciunului.
E incredibil. Săraca.
- Scuze. - E adevărat.
Ce se-ntâmplă aici? Ce se întâmpla?
- Învăţ aşa de multe de la sora ta. - Oh, da? Grozav.
N-am ştiut că răsuceşti batoane.
Da. I-ai spus marele secret, bănuiesc, nu?
Oh, nu cel mare, deci lasă-mă.
Să mergem să vorbim cu Doo-Dah. Spune o povest...
Vreau să vezi ce brăţara mi-a dat Drew.
Ooh, Cartier?
Ia te uita. Frumos.
Păi, e fratele meu.
Nu se teme să pună un preţ pe sentimentele sale.
Da. E sora mea. Niciodată nu înţelege că există dragoste,
la care poţi să ţii şi vrei să o arăţi în stil mare
şi nu ar trebui să fii pus la pământ şi să îţi fie ranite sentimentele.
Când iubeşti pe cineva, nu trebuie s-o arăţi în stil mare.
Deci îţi plăcea când te sărutai cu mine în bucătărie?
E o familie foarte afectoasa.
- Noi ne arătăm dragostea. - Italienii.
Suntem primitori.
Roşii, chiar.
În regulă, asta e. Dă-mi asta. Ridică-te.
- Ia loc! - Bine!
Cine vrea un tur al casei?
Astea sunt scări.
Ne plac pentru când urcam.
Asta e baia.
- Ce îmi faci? - Ce?
- Mă omori. - Nu, îţi joc în strună, frate.
Cred că Missy mă place. Crede că sunt amuzantă.
Asta a fost camera lui Drew. Acum, e a lui Brian.
Brian, nu fi rău. Avem musafiri.
Ar locui în faţa ecranului dacă l-am lăsa, nu, Tom?
Are un apetit mare pentru cunoaştere.
Oh, rahat!
Brian, ce ai făcut?!
- Tom, nu ştiu ce-i asta. - Eu ştiu.
E soţia mea arătând un "V" de la victorie, cu picioarele ei.
A trecut ceva vreme, dar aşa arată.
- Sincer. - Asta-i fetiţa mea.
- Horace, ia hainele. - Ce se întâmpla?
N-ai idee. Missy, ia-ţi haina!
- Uite şunca! - Nu plecăm.
- Vom sta. - Luminati-va.
E doar o fotografie. Le-am făcut pentru disctractie.
De unde ţi-a venit ideea asta cretină?!
Hainele! Să spuan cineva haine? Trebuie aduse hainele.
Unele lucruri nu se pot vedea.
Brian? Brian?
Grozav, Christine.
Eu voi fi Travel Lodge.
- Crăciun fericit. - Mama?
- Oh, Doamne. - Stai puţin!
Mai e din bufetul mamei.
Dacă crezi că stăm după o astfel de afişare, mai gândeşte-te.
Uşuratice care fac fotografii deocheate,
sunete variate incestuouse şi bărbaţi inexplicabili.
Asta e fără nici urmă de îndoială cel mai nasol Crăciun...
Mai taci, Letitia!
Ce?
Îţi voi spune ceva. Ţi-am suportat comportamentul de 25 de ani,
dar ei nu sunt obligaţi s-o facă.
Nu-mi amintesc să fii fost superioara când ai rămas însărcinată
de Skippy Altsheller şi apoi m-ai păcălit să mă însor cu tine.
- Oh, Dumnezeule! - Îmi pare rău, Missy.
Missy, dragă, nu e adevărat. Te-ai născut prematur.
Haide, Letitia!
Mulţumeşte-i mamei tale, Drew. Şi Crăciun fericit.
Missy, te aşteptam în maşină.
Ştii, serios.
Yuletide e o târfă, nu?
Oh, taci! Doar taci!
Bine! Fiji. Să mergem la Fiji acum.
Ai dreptate, Drew. Dă-o naibii de familie.
Avem nevoie doar unul de celălalt. Du-mă departe.
Îmi pare rău, Missy. Nu pot.
Du-te acasă, ok? Îmi pare rău de asta.
Voi petrece Crăciunul singur.
Oh, bine.
Bine.
Păi, atunci... singurul lucru care mi-a rămas să-l spun,
e ca păstrez brăţara.
Îmi pare rău că am băut lichior care va trebuie.
Mai bine plec.
- Crăciun fericit. - În regulă.
Missy, urca în maşină!
Dumnezeule!
Ai înnebunit? Ai luat-o razna acolo?
Ştii, trebuie să întreb, cât de nasoală e familia ta reală
încât preferi să petreci Crăciunul astfel?
Nu exista familie reală.
Ce vrei să spui?
Trebuie să ai o familie.
Trebuie să ai un Doo-Dah, nu?
Am avut un prieten care era bunic,
îl chema Doo-Dah. Mereu mi-a plăcut de el.
Tata ne-a părăsit de Crăciun, când eu eram de 4 ani.
Am fost doar eu şi mama.
Ea era chelneriţa la o cafenea non-stop.
Nu avea mulţi bani, iar când venea Crăciunul,
era o ocazie pentru ea să facă schimb dublu.
Şi, ştii, de Crăciun...
în principiu, doar stăteam acasă, ştii?
Apoi noaptea, mergeam acolo
şi mama îmi cumpără mereu un set de clătite pentru adulţi
şi stăteam singur la tejghea şi le mâncăm.
Aşa am făcut de Crăciun în fiecare an până la 18 ani.
Totuşi, de atunci nu am mai putut intra într-o cafenea.
Unde-i mama ta acum?
Mama a murit când eram la colegiu.
Îmi pare rău.
Ştii ceva?
Nu e nimic ce poţi să faci în privinţa acelor Crăciunuri.
Dar singurul Crăciun pentru care poţi face ceva,
e cel de acum, pe care l-ai petrecut distrugând familia mea.
Alicia, ca să ştii şi tu, nu eu ţi-am distrus familia.
Ce tot spui acolo?
Părinţii tăi se desart.
E evident. Brian ştie.
De aia îşi petrece tot timpul în camera sa la calculator.
Tu nu ai vrut să vezi asta. Înţeleg asta.
Mă duc după tată.
Încuie după ce pleci.
Păi, în regulă.
Te iert.
Nu! Spirit! Nu!
Voi onora Crăciunul în inima mea şi voi încerca să-l păstrez tot anul.
Nu e nimeni acasă!
Ce?
Te aud.
- Mă vei lovi? - Nu.
Vei face altceva ce doare?
Nu. Mă inviţi înăuntru?
Ai trecut pe aici ca să stăm de povesti?
- Să depănam amintiri? - Îmi datorezi bani.
Da. Banii.
Bine, intra. Aduc imediat carnetul de cecuri.
Ai închiriat locul meu când puteai să stai aici?
Trebuie să recunosc, e drăguţ.
Merci.
Te mai despărţi de Christine?
Da. Bănuiesc.
Ar fi păcat.
De ce râzi?
Nimic. E doar ironic.
Am plătit atâţia bani să fac parte din familia ta.
Iar tu renunţi la ea pentru nimic.
Uită-te la asta.
Asta e biletul la Doo-Dah.
Da. Şi eu îl am pe al meu.
Nu mă pricep la a-mi cere scuze. Nu ştiu dacă sunt acolo.
Haide. Ce ai de pierdut?
Ce vrei de la mine?
Multe.
Cine eşti tu?
În viaţă, am fost partenerul tău...
Vezi pe cineva?
E Doo-Dah acolo.
Care-i motivul acestei vizite?
E târziu şi am muncit din greu.
Nu e aşa de rău.
Să te previn, Ebenezer.
Nu e nici prea bun.
O voi găsi pe Christine.
Învăţa de la mine.
Spiritul meu nu a trecut de casa noastră.
Nu a trecut de banii noştri.
Deci sunt condamnat să umblu prin lume
să văd ce puteam împarţi pe pământ
şi apoi să mă întorc la fericire.
Ce faci aici?
Mereu ai fost un bun om de afaceri.
Doo-Dah face parte din familie, nu?
Brian. Sunt eu, fă loc.
Nu, omule. Du-te cauta un alt loc liber.
Dă-te mai încolo, Bri. Haide.
Unde-i sora ta?
- Dragă frate! - Fanny!
Christine...
Dacă ar fi să plec, nu aş şti unde să merg.
Atunci de ce să pleci?
Asta vroiam să spun. Nu vreau să plec.
Atunci nu pleca.
- În regulă, nu plec. - Bine.
- E în regulă? - Da.
E bine.
Bri, fata aia... E drăguţă.
- Vorbeşte cu ea. - Încetează.
- Va auzi. - Te-am văzut că o priveşti.
- Încetează. - Se vede că îţi place...
Vă aud.
E jenant.
E bunicul nostru. El e Brian.
Uite, Brian. Te-ai aranjat.
Îmi pare rău.
E fratele tău?
Da.
Cum călătorim mai exact?
Prin aer. Zburam!
Nu e aşa greu!
Wedgie!
Alicia?
- Hei. - Hei.
Erai acolo tot timpul?
Nu. Am fost aici pentru a o lua pe mama.
E înăuntru cu tatăl tău.
Se sărută în al treilea rând.
- Serios? - Da.
- E bine. - Uite.
Nu mă aştept să vrei să vorbeşti cu mine sau ceva,
deci nu te mai deranjez şi nu te stresez,
sau să te mai urmăresc.
Dar vreau să spun că îmi pare rău
pentru lucrurile prin care te-am făcut să treci
şi vreau să-ţi spun că-ţi mulţumesc.
Deci pe cine închiriezi de anul nou,
fiindcă ştii, noi, familia Valco, suntem solicitaţi.
Văd.
Şi eu aş acţiona, dacă aş fi în locul tău.
Caut o familie cu un tată poate bărbos, irascibil şi cu o inimă de aur.
Un frate care sta în camera sa, tot timpul singur
şi o soră care e...
minunată şi deşteaptă
şi foarte frumoasă.
Deoarece cred că asta e genul de persoana de care...
m-aş putea îndrăgosti.
Ştii pe cineva? Ştiu că e dur.
Lasă-mă să mă gândesc.
Nu ceva improvizat, dar te anunţ eu.
Anunţă-mă.
- Te aud, dragă. - Tati, opreşte maşina!
Oh, Dumnezeule!
Se sărută cu sora lui.
- E cu gura deschisă. - E sezonul fericirii.
- Să plecăm de aici! - Încearcă să fie caldurosi.
Haide!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania