Traducere: Kprice/Avocatul31 Sincronizare: Gabe
Mă numesc Temple Grandin.
Nu sunt ca ceilalţi oameni.
Eu gândesc în imagini pe care le conectez.
api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com
Iat-o! Temple!
E cald!
Haide, dragă. Ţii pe loc restul pasagerilor.
Pot vedea căldura!
Trăiesc oameni aici?
Lupul mârâie,
iar omul cu puşcă o întreabă pe Illya Kuryakin:
"Aţi vrea să vă deschid poarta?"
Îmi pare rău, Temple, m-ai pierdut.
Personajul din U.N.C.L.E., paznicul din foişor.
Lupul mârâie,
iar omul cu puşcă o întreabă pe Illya Kuryakin:
"Aţi vrea să vă deschid poarta?"
Te simţi bine?
Mătuşă Ann, ce loc este acesta?
De exploatat cornute.
N-aveţi aşa ceva la oraş.
E locul în care le sacrifică?
Da, aici este.
"Aţi vrea să vă deschid poarta?"
Da. Da, te rog.
Deschide poarta, te rog, Temple.
Ai vrea să-ţi deschid acea poarta?
Hai, Temple.
Temple s-a descurcat perfect.
- Salută-l pe unchiul Mike. - Bună, Temple.
Tocmai îi spuneam lui Billy despre vizitatorii noştri de vară.
Eşti cowboy?
Scuză-mi nepoata.
Nu aşa salutăm oamenii. Poţi mai mult de atât.
Bună, eu sunt Temple. Mă bucur să te cunosc.
Şi eu mă bucur să te cunosc.
Doamnă.
Mulţumesc pentru asta. O voi înlocui mâine.
Nu-i nicio grabă, mai am de schimb.
L-ai angajat pe cel din U.N.C.L.E.?
Hai să-ţi arăt camera ta.
E bine dacă le aşez aici?
Ţi-am lăsat acolo cărţile mele ştiinţifico fantastice.
- De unde ştiu că asta e camera mea? - Pentru că aşa spunem noi.
Este camera ta.
Bine?
Camera lui Temple
Da.
Temple, eşti încântată vizavi de facultate?
E ceva.
Mulţumesc.
Nu pot mânca aşa ceva, am colită. Am făcut-o pe fond nervos.
- Eu mănânc budincă şi jeleu. - Ştiu.
Mi-a spus mama ta.
Nu i-ai răspuns lui Mike la întrebare.
Eşti încântată c-o să mergi la facultate?
Vreau să rămân la liceu. Îmi place profesorul de ştiinţă.
Dr. Carlock e foarte inteligent, a făcut facultatea.
Nu înţeleg de ce trebuie să mă mut să învăţ ceva ce el probabil deja ştie.
Lingurile pentru desert şi ceai se pun separat.
Aşa am făcut.
Să ştii că unchiul tău nu le poate diferenţia.
Uneori nici eu nu pot.
Sunt diferite.
Da, sunt.
Cred că e timpul să dormim, dră.
Ne trezim odată cu cocoşii pe aici.
Ai tot ce-ţi trebuie?
Aceasta este camera mea.
Da, este.
- Noapte bună. - Nu vreau să faci asta.
Scuză-mă, am uitat. Fără îmbrăţişări.
Noapte bună atunci.
Alo.
- Te-am trezit? - Bineînţeles că nu.
- Cine este? - E Ann!
Ghici ce-am găsit mototolit în partea de jos în dulap la Temple?
O frumoasă rochiţă de vară pe care n-o vrea?
Mi-a luat un secol să i-o calc.
Ţi-o expediez dimineaţă.
Dacă tu n-ai convins-o s-o împacheteze, nu cred c-o pot eu convinge s-o poarte.
Pe cealaltă a dat-o jos imediat ce am ajuns.
Cum se simte?
Bine.
Spune-mi.
Ea...
A devenit tensionată când Mike a pomenit de facultate,
apoi s-a calmat
şi s-a culcat liniştită.
Nu-ţi mai face griji.
Temple e în grija mea în vara asta.
Fă-ţi griji pentru ceilalţi.
Sunt sigură că se va simţi minunat.
Aminteşte-ţi, totuşi,
că ceva o va stabiliza.
Chiar mi-ar prinde bine o mână de ajutor!
Ai idee în ce te-ai putea specializa?
În ştiinţă. Poate în psihologie.
Nu trebuie să te hotărăşti imediat, nu?
- E mai bine decât la internat. - Asta-i minunat!
- Sunt multe opţiuni. - Danny se uită la tine.
Poate vedea de jur împrejur fără să-şi mişte capul.
- Şi de unde ştii unde se uită? - După urechi.
Îşi îndreaptă urechile spre locu-n care priveşte.
Vezi? Se uită la tine, mătuşă.
Şi la acei cowboy.
Vezi? Acum i-am captat eu atenţia. Acum se uită la mine.
Ai dreptate.
Cum ţi-ai dat seama?
Ce anume fac?
Ce-i chestia asta?
O ţine nemişcată s-o poată însămânţa Billy.
Ce s-a întâmplat cu ea? S-a liniştit.
Îi place.
Le alină.
Stai nemişcată şi vor veni la tine.
Nu-ţi vor face niciun rău. Sunt curioase doar.
Nu se pot abţine.
Îţi faci griji că n-o să poţi ţine pasul cu restul studenţilor?
- Nu! Nu sunt proastă. - N-am spus că eşti.
- E din cauza mutatului de acasă? - Ţine-o dreaptă.
De ce nu vrei să mergi la facultate?
Oamenii...
Nu înţeleg oamenii.
Cel puţin cei de la şcoală ştiau că nu-i înţeleg,
iar unii dintre ei tot îmi erau prieteni.
Ce anume nu înţelegi?
Fetele sunt leşinate după băieţi.
Vorbesc despre formaţii pop, haine, şi spun lucruri de genul:
"De ce eşti aşa morocănoasă când sunt fericită?",
iar eu zic: "Sunt fericită!", iar ele zic: "Nu pari fericită",
iar eu spun: "Nu vezi că gândesc"?
"Nu vezi că sunt tristă"?
Şi nu ştiu despre ce vorbesc ele.
Cum arăţi când eşti fericită?
Aşa.
Ba nu, nu aşa arătai când îmi povesteai despre
personajul din filmul U.N.C.L.E. Arătai aşa.
E un fel comic de-a arăta.
Fericită.
Şi aşa arăţi furioasă.
Furioasă.
Fericită.
În aia sunt fericită.
Aş spune mai mult mulţumită.
Mulţumită.
Maria, poţi să mă ajuţi puţin?
Închide-o după mine.
- Hai să ieşi de acolo... - Închide-o!
- Nu fi nesăbuită! - Te rog!
Închide şi lateralele. Închide şi lateralele.
Te rog!
Mai strâns! Mai mult!
Trage tija de alamă şi se deschid porţile. Ai 47 de secunde să treci.
Ai văzut invenţia lui Temple de la poartă?
Nu-i cel mai de ispravă lucru?
Bună, scumpo.
Ani la rând Ann m-a tot bătut la cap, de parc-aş fi reuşit să fac vreodată aşa ceva!
Asta este?
Asta a folosit Temple?
Da, asta este.
Ştiu c-arată îngrozitor,
dar o ajută.
Mă duc s-o găsesc pe Temple. Temple!
Aia este a mea, cealaltă e a lui Temple.
A avut o vară minunată. N-ai crede câte lucruri a reparat!
E pricepută cu vitele.
Apreciez asta.
Te avertizez că şi-a pus în gând să rămână.
Nu e o opţiune.
Ann, îmi pare rău. Nu intenţionam să te atac,
mai ales c-ai fost atât de generoasă toată vara.
Cum a fost călătoria, mamă? Ai scos un timp bun.
A fost lung.
Mulţumesc c-ai întrebat.
Eşti pregătită pentru facultate?
Cred c-aş prefera să rămân aici.
Am discutat despre asta.
Scumpo, te vei descurca minunat.
Nimeni nu se aştepta.
Nu e niciun miracol.
E un miracol!
Facultatea Franklin Pierce
Temple, pe aici.
- Vă ajut eu? - Mulţumesc.
224. Aici vei sta.
Nu am colegă de cameră.
Colega ta de cameră vine peste două săptămâni.
Îţi aminteşti?
Restul au colegă de cameră!
De ce n-o iei ca pe o ocazie de a te instala, scumpo?
Atunci mă întorc acasă!
Temple, ştiu că pare ciudat şi inedit,
- dar te vei descurca bine. - Nu vreau să rămân aici!
Încearcă să te linişteşti.
Nu-i nimic. Încearcă să te linişteşti, da?
O să-ţi las o clipă de intimitate.
- Ce s-a întâmplat? - Se simte bine?
Este interesată să se joace cu alţi copii?
Nu, nu prea.
Se joacă cu jucării, cu păpuşi?
Îi place să dezmembreze lucrurile.
Până la ce vârstă n-a vorbit?
4 ani.
Are 4 ani.
Încă nu.
Sunt sigură că e doar o etapă, dar...
Copilul dv este cu siguranţă autist.
Autist.
- Nu sunt familiarizată cu... - Are schizofrenie infantilă.
Infantilă?
Deci va trece când va creşte?
Care este următorul pas pentru...
În general recomandăm instituţionalizarea.
Pentru cât timp?
Nu cred că mi-ar plăcea aşa ceva. Chiar...
- N-aş vrea să-i ratez primele cuvinte. - Probabil nu va vorbi niciodată.
Mă tem că nu există vindecare sau tratament.
Vă vorbesc despre instituţionalizare.
Dar...
Dar a fost un bebeluş perfect normal,
iar mai târziu s-a schimbat.
Trebuie să ştiu cum şi de ce.
Nu sunt sigur că aţi... Mai bine i-aţi spune soţului să mă sune.
Soţul meu este foarte ocupat, iar eu am absolvit Harvard-ul,
aşa că de ce nu mă puneţi la încercare?
Îmi pare rău.
S-a sugerat c-ar putea fi
o lipsă a legăturii cu mama...
Că într-o etapă crucială, mama a fost rece, distantă,
când copilul avea cea mai mare nevoie de afecţiune fizică.
Dar nu s-a întâmplat aşa ceva.
Mai avem un copil şi nu este aşa,
iar eu n-am făcut nimic diferit.
Temple mă respinge.
Vreau s-o îmbrăţişez, dar nu mă lasă.
Dacă eu am făcut asta, pot face să fie reversibil.
- Spuneţi-mi ce să fac. - Aşa cum am spus,
recomand instituţionalizarea.
Aveţi aici o listă a instituţiilor pe care le recomandăm.
Câi-ne.
Temple.
Câine.
Pi-si-că.
Pisică.
Temple, încearcă.
Ma...
mi.
Mami...
Ştiu că mă auzi.
Bine.
Cred că mami are nevoie de o pauză de 5 minute.
- Bine. - Bine.
Avez-vous lu la page, Mlle Grandin?
Nu. Nu vreau să învăţ franceza. Vreau să studiez ştiinţa.
Citeşte pagina, te rog.
Am citit-o.
Ce scrie?
"Jean-Paul Sartre născut pe 21 iunie 1905,
la Paris;
fiu unic, provine dintr-o familie burgheză.
- Tatăl lui este..." - Tu...
Ai memorat-o?
M-am uitat la ea.
Apoi am vizualizat pagina în minte şi am citit de pe ea.
Văd imagini pe care le conectez.
Mănânc doar jeleu şi iaurt.
Eu... mănânc doar jeleu şi iaurt!
Scuză-mă.
Sunt colega ta de cameră.
Ce faci?
E un dispozitiv pe care l-am creat. Te face să simţi o îmbrăţişare.
Vrei şi tu o îmbrăţişare? Te face să te simţi foarte bine.
Când ai intrat în dispozitiv,
te-a făcut să te simţi vacă?
Nu, nu m-am simţit vacă.
Dar îţi conferă o anumită mulţumire.
Mă face să mă simt bine, blândă.
- Îmbrăţişarea te-a făcut să te simţi bine. - Da.
- Dar nu-ţi place să te atingă oamenii. - Nu.
Îţi place să te atingi singură?
Nu-i nimic dacă mă ating singură.
Dar când dispozitivul te presează,
- te simţi mai bine? - Da.
Te eliberează?
Da, există eliberare.
Dar îmi trebuie!
- Eu am construit-o! E a mea! - Ce-i gălăgia asta?
- Staţi! Opriţi-vă! - Perverso.
- Ai prins-o? - Da, am prins-o.
23 ore,
59 minute şi patru,
trei, două, una, zero ore, dle Solo!
Ce faci?
Stai!
Am spus să stai!
A spus că nu se întoarce după vacanţa de primăvară
decât dacă-l poate lua cu ea.
Mai eşti acolo?
Da, dar chiar nu cred că este o idee bună.
O ajută.
E tot ceea ce ne-am străduit să îndepărtăm de ea.
Au fost foarte clari. Niciun dispozitiv în camera ei.
Există o modalitate mai bună de-a o însemna ca ciudată şi aiurită?
Lasă-ne să încercăm, da?
Deci e gata. Bine.
- Mă îmblânzeşte. - E complet diferită după 15 minute.
Complet diferită? Cum explicaţi asta?
Nu pot explica de ce o ajută dispozitivul, dar nu are conotaţii sexuale.
- Aşa cum spune Temple, o calmează. - Toate astea mă conving
că nu suntem dotaţi să ne ocupăm de nevoile drei Grandin.
O face să fie o studentă mai bună.
E capabilă să se concentreze, să interacţioneze mai uşor.
Nu e prea ştiinţific.
- Nu există nicio dovadă empirică... - Pot face un experiment.
Aş putea vedea cum funcţionează pe alţi oameni, măsurând pulsul.
Cred că va funcţiona cu oricine.
Să vorbim franc.
Nu cred că vei obţine ceva pentru că eşti la Franklin Pierce.
Ascultaţi ce spune. Vrea să facă propriul ei experiment ştiinţific,
ceva ce veţi putea evalua în cursurile ei de psihologie.
Am un pix şi un carneţel.
Timp.
Te simţi: A. claustrofobică;
B. constrânsă;
C. nu e nicio diferenţă;
D. confortabil;
E. relaxată?
Ce a fost înainte de asta?
D. confortabil.
Da, e destul de confortabil.
C. nu e nicio diferenţă.
A. claustrofobică!
Cred că mă simt relaxată.
Foarte relaxată.
"F", adică "ciudată".
Alo? Şcoala din Hampshire?
Vreau să vorbesc cu dr. Carlock!
Dr. Carlock? Da. Aşteptaţi, vă rog.
Cu 4 ani în urmă
Vă rog, iau eu astea. Le iau eu. Bine aţi venit!
Scuzaţi dezordinea. Am avut o şedinţă.
Bun, au ajuns.
Temple Grandin, aş vrea să-l cunoşti pe dl Hodges.
E profesorul nostru de matematică.
Eu sunt Temple. Mă bucur să vă cunosc.
Ea e dra Davide. E profesoara noastră de franceză.
Bună. Eu sunt Temple. Mă bucur să vă cunosc.
Bună. Eu sunt dr. Carlock. Predau ştiinţa.
- Sunteţi om de ştiinţă? - Temple...
Bună ziua. Eu sunt Temple. Mă bucur să vă cunosc.
- Sunteţi om de ştiinţă? - Am lucrat la N.A.S.A.
Temple e pasionată de ştiinţă.
Aş vrea să-i cunosc pe Belka şi Strelka.
Primii câini care s-au întors vii din spaţiu.
- Aşa este, cu... - Sputnik V, pe 20 august 1960.
Schimbăm şcoala la jumătatea semestrului pentru că Temple a fost exmatriculată.
Scuzaţi-mă, de ce spuneaţi c-a fost exmatriculată?
A lovit un copil cu un manual.
Nu vreau s-o scuz, dar în apărarea ei voi spune
că n-am văzut-o lovind niciodată dacă n-a fost provocată.
Iar ceilalţi copii au insultat-o
şi agresat-o în mod constant.
Râd de ea
pentru că nu le înţelege glumele.
Se învârte ca să se simtă bine.
Vorbeşte repede, uneori prea repede,
şi repetă multe,
iar copiii au poreclit-o bandă înregistrată.
Dacă face un atac de panică,
- ei râdeau şi de acest lucru. - Scuzaţi-mă.
Când a fost diagnosticată autistă?
Avea 4 ani,
dar uneori mă întreb dacă e corect.
De ce spuneţi asta?
Aţi văzut-o. Este inteligentă.
Avem multă experienţă
cu copiii cu nevoi speciale, probleme emoţionale,
neuro-comportamentale, încât s-a adunat un număr...
- Cred că din cauza... - Îmi pare foarte rău.
V-am răpit timpul. Dar nu-i pot face aşa ceva.
Dnă Grandin.
Dnă Grandin, vă rog! Aş putea discuta o clipă cu dv?
Nu păreţi genul de persoană care şi-ar maltrata copilul,
sau i-ar refuza dragostea şi grija...
Staţi o clipă.
Am făcut tot ce am putut pentru Temple,
şi dacă nu este suficient, nu este suficient.
Dar nici măcar nu puteţi
să vă imaginaţi haosul, tulburarea, isteria
şi suferinţa.
Suferinţa ei.
Păreţi a vă comporta ca şi cum
aţi fi greşit cu ceva, când...
este evident c-aţi procedat absolut corect.
Mi se pare fantastică!
Ştiu că este dificil când ca şi părinţi
vrem ca fiii noştri să fie tot ce am sperat să devină,
iar dacă nu se-ntâmplă, considerăm că e vina noastră.
Şi nu există niciodată cineva
care să înţeleagă prin ce trecem.
Asta vă face să vă simţiţi singură, nu?
Dnă Grandin, nu mă ocup cu admiteri.
Eu predau ştiinţa,
însă consider că această şcoală ar putea fi locul potrivit
pentru fiica dv.
Mi-ar plăcea să înveţe aici.
Doctorii au vrut s-o internez.
Nu ştiu.
Dacă o las la o şcoală cu internat mă simt ca şi cum aş abandona-o.
Nu este aşa.
Este abia primul pas din a o lăsa în lume.
Aţi văzut că râd de ea copiii şi vreţi să o protejaţi.
Bineînţeles că da.
Ce părinte n-ar vrea asta?
Însă la un moment dat,
va lua viaţa în piept.
Credeţi-mă,
ştim cât de diferită este.
Diferită, dar nu mai prejos.
Vei vedea.
Îţi vei face prieteni şi vei putea să călăreşti cai...
- Bine? - Bine.
Ce cauţi la Chestnut?
Nimeni nu are voie să se apropie de acel cal!
Ar putea fi calul meu?
Îi place să fie îmbrăţişat.
Vreau să-l călăresc!
Vei călări, dar nu pe Chestnut.
"Suferinţa este ingredientul de bază
"în numeroase societăţi umane."
"E...
Spune "este".
Este...
De ce sunt aşa mulţi peşti în Franţa?
Peşti franţuzeşti!
Excelent lucrat!
Chiar e o lucrare excelentă!
Peşti franţuzeşti!
- Ce s-a întâmplat aici? - L-a lovit fără niciun motiv!
Hai să mergem.
- A mai făcut-o şi înainte! - Încetează. Temple, opreşte-te.
Temple, Tim va fi pedepsit
pentru ceea ce a făcut, dar n-ai voie să loveşti oamenii.
Înţelegi asta?
Bine.
Ca să înţelegi cu adevărat, nu vei călări două săptămâni.
Dar nu este corect!
Două săptămâni.
Nu e nimic acolo.
E în starea asta de 3 ore?
Nu cred că mai putea face cineva ceva.
- O să trimit băiatul cu camionul. - Poţi face asta?
Mă ocup eu de asta, tată.
Unde pleacă?
Nu ştiu.
În Rai,
Poate... Undeva.
Temple, când...
animalele sau oamenii mor,
rămân cu noi în amintirea noastră.
Încă îi mai putem vedea.
Cred că cel mai bine ar fi să nu ţi-l aminteşti pe Chestnut aşa.
Îl văd ca în ziua în care am venit.
Văd cum îl îngrijesc pe Chestnut.
Văd poza unui cal care seamănă cu Chestnut, într-o carte.
Am depăşit un cal Chestnut pe ruta 119, lângă un magazin de alimente.
Pe un calendar al mătuşii Ann,
era unul în revista Life lângă pagina dlui Kennedy.
Bine. Poţi aduce tot ce ai văzut în mintea ta?
- Sigur. - Chiar dacă ar fi
un obiect cotidian, ca pantofii?
Văd toţii pantofii pe care i-am purtat, pe ai mamei şi ai altor cunoscuţi.
Ai trei perechi. Una are nevoie de un toc nou.
Văd reclamele din ziare, reclamele de la TV şi...
Tu poţi?
Fata aceasta are o minte incredibilă.
Încearcă s-o înveţi matematică. Algebra ei e fără speranţă.
Sau franceza.
"De ce sunt atâţia peşti în Franţa?"
Vreau să vă arăt ceva.
Gândeşte în imagini.
De asta se descurcă atât de bine
când poate vedea despre ce se discută.
Ca...
Biologia.
Sau magazinul.
Acestea sunt lucruri concrete. Dar limbile străine sau algebra...
Pentru ea e bolboroseală.
Ce-i asta?
Vrei să-ţi vezi peştii franţuzeşti?
"Peştii mănâncă."
"Ei mănâncă."
"Peştele mănâncă."
El este, dansează, gândeşte.
Franceza are o mulţime de "el".
Ea asta vede.
Este o gânditoare vizuală incredibilă!
Lăsaţi-mă să-i predau eu.
Bine.
Mai avem 5 minute.
Cine vrea să vadă un film?
JD, aduci tu proiectorul?
Bine. Acum priviţi toţi foarte atent,
pentru că e vorba despre iluzii optice.
Pentru majoritatea oamenilor este un adevărat şoc
să realizeze cât de limitate
sunt de fapt simţurile umane.
În această casă, feţele din ferestre par să aibă dimensiuni diferite.
Seamănă cu dl Povey, nu-i aşa?
Dar nu e nimic în neregulă cu chipurile lor.
Ferestrele sunt de vină şi efectul asupra creierului vostru.
Bine, începem.
Unul scund şi unul înalt.
Să vedem dacă putem echilibra lucrurile puţin.
- Cum fac asta? - Stai jos!
Temple, stai jos, te rog.
Aceasta este întrebarea, nu? "Cum fac asta?"
Este tema pentru săptămâna aceasta.
Vreau cel puţin o pagină.
- O pagină întreagă? - Bine, două?
- Nu, nu, nu. - Bine, o pagină.
Modifică perspectiva!
Aşa este, Temple.
Este o cameră construită cu o perspectivă distorsionată.
Dar cum?
Crezi c-ai putea afla?
Poate dacă ai vizualiza-o?
Dacă mai şi construieşti una, îţi dau încă o notă.
Da, bine.
Ciudato!
Chiar trebuie să scrie cu cretă pe pereţi?
Uită-te la ea.
- Nu reuşesc! - Eu cred că poţi.
Nu pot!
Ştiu, ştiu, ştiu. Nu trebuia să ţip.
Dar măsurarea perspectivei n-a dat rezultate!
Acestea sunt indicaţiile de care ai nevoie.
Ai reuşit, Temple?
Daţi-mi un indiciu, vă rog!
Trebuie să iei în calcul toate elementele din cameră.
Pereţii, podeaua, tavanul,
uşile.
Am înţeles.
După cum puteţi observa,
caii au exact aceeaşi dimensiune.
Iar aceasta este încăperea!
Temple, felicitări!
Cred că merită un rând de aplauze.
Cred că merită
să sărbătorim.
Cinci,
patru,
trei,
doi, unu.
Uite o întrebare.
Dacă învârt elicea
şi îi dau drumul, de ce nu rămâne elicea nemişcată
şi nu e avionul cel care se învârte?
E simplu. Aripile sunt centrul de greutate.
Este absolut corect.
Ia priviţi.
Fără aripi,
cu un singur centru de greutate...
Obţineţi un elicopter!
Ai perfectă dreptate!
Ai o minte foarte specială,
ştii asta?
Vezi lumea în moduri în care ceilalţi nu pot,
iar acesta este un avantaj.
Şi ştii ceva? Dacă n-ai fi bleguţă
şi ţi-ai dezvolta acest talent,
ai putea intra uşor la facultate.
Ce să fac la facultate?
Cu mintea ta, orice ţi-ai dori.
Alege un subiect.
Vaci.
- Au facultăţi cu vaci? - Au.
Şi cai, porci, capre şi oi.
Se numeşte "creşterea animalelor".
Creşterea animalelor.
Are legătură cu grija faţă de animale.
Serios, orice ţi-ai dori. Ai putea studia oamenii, psihologia.
Aş putea înţelege oamenii?
Aceasta era ideea.
Rămân aici.
Temple, gândeşte-te ca la o uşă,
o uşă ce ţi se va deschide spre o lume complet nouă pentru tine,
iar tot ce trebuie să faci este să te hotărăşti să-i treci pragul.
- Dră Grandin? - Înainte de toate,
am vorbit cu fostul meu profesor dr Carlock. A spus c-ar trebui să subliniez
cu nu trebuie să credeţi că n-am lucrat, pentru că am făcut-o,
însă am colectat mult prea multe informaţii
pe care le-am susţinut pe prea multe declaraţii,
şi am nevoie de mai mult timp ca totul să fie coerent.
Dacă priviţi aceste rezultate veţi constata că nu dar eu,
ci majoritatea oamenilor devin mai calmi datorită dispozitivului meu.
Şi este un argument puternic pentru a-l putea păstra.
Şi ar trebui să primesc o notă mare.
- Ai făcut... - Mai mult decât o notă de trecere.
Fostul tău profesor ţi-a sugerat o notă bună?
Nu, a fost ideea mea.
Lasă-le la mine.
Sunt cercetări foarte importante.
Ai folosit un grup de studiu?
Au fost testaţi întinşi, stând... Majoritatea s-au plictisit.
Pagina patru.
Excelent.
Cred că vei lua o notă bună.
Deci îmi păstrez dispozitivul.
În acest caz, rămân.
Cred că noua ta colegă de cameră
va dori să aibă ceva de spus în privinţa păstrării dispozitivului.
E dispozitivul meu de presat.
Trebuie să-l mut?
Nu-l mişca niciodată,
- astfel voi şti mereu unde se află. - Bine.
Este aproape ora la care începe Omul din U.N.C.L.E.
Îl difuzează în camera de recreere. Vrei să-l vizionezi?
- Nu poţi să vezi Omul din U.N.C.L.E. - Ba da.
Mi-ar plăcea să-l văd.
Vrei să îmi arăţi unde este?
Da, sigur.
Kuryakin încearcă să deschidă uşa, dar este încuiată.
Acum podeaua începe să se retragă.
Este o gaură adâncă cu multe ţepuşe!
Ceilalţi copii din încăpere îmi spun să tac.
- Şi ţie îţi place Star Trek? - Da.
Care este personajul tău favorit?
D-ul Spock.
Avem multe în comun.
Poate îl putem asculta la radio.
- Îl difuzează pentru orbi. - Da?
Să-l ascultăm la radio.
Eşti mai tăcută acum.
Asta pentru că eşti în dispozitivul de presat?
Tocmai ieşeam.
Vocea mea este diferită?
Pentru mine da.
Aminteşte-ţi, eu văd prin vocea ta.
Îţi aminteşti multe voci?
Desigur.
Îmi amintesc şi sunetul locurilor.
Suntem la fel,
doar ca tu ai sunetele, iar eu imaginile.
Am terminat orele.
Eu am oră de franceză.
O urăsc.
Din cauza asta sunt în dispozitivul de presat.
Dispozitivul tău de presat nu mă deranjează.
Ştiu.
Succes.
Mulţumesc.
Scuză-mă. Locul ăsta este ocupat?
Nu.
Întotdeauna am vrut să înţeleg blândeţea
pe care o simt alţi oameni când sunt îmbrăţişaţi de către mamele lor.
Acum am un dispozitiv care mă lasă să fac asta.
Parcă este un fir care se reconectează,
ca ceva care este reparat.
Dacă nu ar fi fost dispozitivul meu, nu aş fi stat aici astăzi.
În loc de asta, m-aş fi ascuns în camera mea
sau m-aş fi învârtit în cercuri ca să mă calmez
ori aş fi lovit pe cineva.
Când eram mai mică, mă închideam faţă de oameni.
Nici măcar nu am vorbit până la patru ani.
Este o denumire pentru această boală:
autism.
Datorită dispozitivului meu,
pot cunoaşte bunătatea şi dragostea
care mi s-au dat ca să ajung la acest moment în viaţă.
Astăzi, mai mult ca niciodată, am realizat că nu am fost singură.
Şi le mulţumesc nu doar profesorilor mei, ci şi prietenilor şi familiei.
Precum în cuvintele din cântecul din Carousel.
Când treci printr-o furtună Fereşte-ţi capul
Şi să nu-ţi fie frică de întuneric
La terminarea furtunii Este un cer auriu
Şi un cântec despre dragoste.
Mergi prin vânt Mergi prin ploaie
Nu lăsa să ţi se spulbere visele
Continuă să mergi cu speranţă în suflet
Şi nu vei fi singur niciodată
Nu vei fi singur niciodată
Asta este uşa mea.
Deschide o altă lume.
Studenţi ai Universităţii din Arizona, adunaţi-vă.
Haideţi, toată lumea.
Veniţi pe aici. Aşa.
Apropiaţi-vă. Strângeţi-vă mai aproape ca să puteţi auzi.
În regulă, clasă, ascultaţi.
El este Don Michaels. Se ocupă de hrănirea animalelor.
Mulţumesc, d-le profesor.
Avem aici în fiecare moment
cam 50-52.000 de vite.
Trebuie să cântărească 300 de kilograme ca să intre aici.
În timpul lunilor în care stau aici, se mai îngraşă cu încă 200 de kilograme
înainte să fie mutate la abator.
Cât timp stau la îngrăşat, trebuie să le ţinem sănătoase.
Aşa că primul lucru pe care îl facem and vin aici
este să le deparazităm.
Scuză-mă, prietene. Eşti în regulă?
Este fata.
Eşti atentă la noi aici?
- Ascultam vitele. - Da?
De ce unele mugesc mai puternic decât celelalte?
Nu am auzit niciodată atâtea mugete!
Am lucrat întreaga viaţă cu vitele.
Ceea ce îţi pot spune este că, precum toate femelele,
vitelor le place să ţipe şi să bârfească...
sau să fie supărate.
Este întotdeauna unul din lucrurile astea.
- Aşa cum spuneam... - Trebuie să fie un motiv. Spun ceva.
Bănuiesc că dacă l-ai putea aduce aici pe doctorul Doolittle,
ţi-ar putea spune probabil.
În timp ce d-şoara ascultă ceea ce îşi spun vitele una alteia,
ce-ar fi ca voi băieţii, să veniţi aici să vedeţi cum decurge deparazitarea?
Cea mai mare problemă cu rezervorul
este că vitele înoată doar dacă nu se răsucesc.
În cazul ăsta se îneacă foarte repede
dacă nu le apuci repede să le scoţi.
Uitaţi! Asta vă spuneam.
Iisuse!
Haideţi, băieţi. Meritaţi-vă salariul!
Ţine-le!
Haideţi, băieţi, o să pierdem vita aia.
Roy, adu o funie şi leagă vita asta să o scoatem!
Uitaţi. O să vedeţi înăuntru.
Trebuie mai mult decât asta ca să omori o vită.
Pierdeţi multe?
Trebuie să trecem pe aici 300 de vite pe oră.
Cred că într-o săptămână pierdem una sau două. Ne descurcăm destul de bine.
Doctore Doolittle,
cum rezişti? Este prea mult pentru tine?
Le place să meargă în cercuri.
Ce ziceţi, băieţi? Vitelor le place să meargă în cercuri!
Dang, dă-i un premiu fetei.
Le calmează să meargă în cercuri la distanţă de lucrători.
Poate ar trebui să aştepţi aici cât timp noi mergem înăuntru.
Când vita este în cuşcă,
este nevoie de o lovitură în cap.
Deci, doctore Doolittle,
ce crezi?
Unde s-a dus?
La procesarea cărnii.
Nu, unde s-a dus?
Era aici, acum este carne.
Unde s-a dus?
Profesore,
cred că d-şoara ar trebui să se gândească la o altă meserie.
Mugete?
Vrei să faci cercetări şi să-ţi scrii lucrarea de absolvire despre mugete.
Vitelor le plac curbele. Nu mugesc când merg în cercuri.
D-şoară Grandin, când te-am acceptat,
am fost impresionaţi că ai excelat la şcoala anterioară.
O teză despre mugete mi se pare ca o coborâre de ştachetă
şi nu voi fi prima persoană
care o să îţi fac viaţa uşoară din cauza autismului tău.
- Vino cu altceva. - Vitele sunt animale de pradă.
Autismul meu mă ajută să înţeleg şi animalele de pradă.
Pot vizualiza zonele vitei.
Un lucrător în afara zonei
poate face un animal să circule într-o manieră calmă şi ordonată.
Dar dacă păşeşti în zona asta, sperii vitele.
Şi trec de la mugete încete
la mugete puternice.
Animalele de pradă nu fac zgomote care vor atrage atenţia asupra lor
decât dacă îşi atenţionează pe ceilalţi membri ai turmei.
Se atenţionează una pe alta că vor fi măcelărite?
Nu, nu. Nu, d-le.
Mugetele puternice sunt aceleaşi
indiferent dacă vor fi scufundate, mutate sau duse la abator.
Nu au nicio idee ce o să li se întâmple...
- Suntem de acord în privinţa asta. - Dar sunt speriate.
Vitele speriate nu acţionează normal.
Se lovesc, zgârie, se îneacă,
asta costă bani.
Durează o jumătate de oră ca să calmezi o cireadă.
Şi asta costă bani.
Nu este o modalitate bună să conduci o fermă de vite.
Cred că ceea ce este bun pentru vite este bun şi pentru afacere.
Du-te acolo să te apuci.
Vrei să spui... la Don.
El se ocupa.
Îmi pare rău, d-nă. Nu au voie femeile.
Mă numesc Temple Grandin.
- Sunt absolventa facultăţii din Arizona. - Astea sunt regulile.
Sunt absolventă a facultăţii de stat din Arizona şi am fost aici săptămâna trecută.
Plângeri din partea soţiilor cowboy-lor. Nu vor femei prin preajmă.
Îmi fac doar slujba.
D-nă, ţineţi rândul pe loc.
Va trebui să întoarceţi şi să ieşiţi din curte.
Te rog.
Nu te mai întoarce!
John Richmond, jurnalist, revista Ranchman.
Intră.
Este o uşă.
Este o altă uşă.
Mulţumesc, ai grijă de tine.
- Bună dimineaţa. - Intră.
Salut, Sanch.
Mă bucur să te avem înapoi. A trecut mult timp de când ai lucrat aici.
Da, aşa este.
- Ce este asta, Purple Heart? - Da.
Suntem mândrii de tine.
Iisuse, nu ai obţinut astea săpând wc-uri.
- Nu, d-le. Am fost în Khe Sanh. - Foarte bine pentru tine.
Scuzaţi-mă, d-le. Trebuie să-mi semnaţi lucrarea.
- Cum ai intrat aici? - Mi-au făcut semn să intru.
Ce o să cercetezi?
Agitaţia la vite.
Asta înseamnă mugetele?
Poţi să crezi prostia asta?
De vreme ce vitele sunt animale de pradă, mugetele puternice sunt un semn...
Nici vorbă.
Haide, să bem o cafea.
Ai adus înapoi cu tine una dintre chinezoaicele alea?
Nu, nu m-ar fi lăsat să urc una în avion.
Fetelor, aţi făcut cafeaua?
- Avem un tip însetat. - Intraţi!
Mai aveţi o altă intrare?
Scuză-mă?
Aveţi o altă intrare?
Nu, d-nă.
Aveţi budincă sau iaurt?
În frigider. Chiar în spatele tău, dragă.
Mâncându-le pe cele mai slabe şi încete,
leii păstrează specia antilopelor
puternică şi în proporţie potrivită
cu celelalte animale.
Lumina. Umbră.
Reflecţia băltoacei.
Am mâncat testicule de taur!
Le-am mâncat la ferma mătuşii mele...
Cu regularitate!
Asta este risipă!
Trebuie să-ţi aminteşti să bei aici.
Am date despre lucruri care le fac care le fac să ezite.
Umbre, reflecţii ale apei...
- Lanţul care străluceşte în soare. - Aşa este?
Nu vor merge în zone întunecoasă. Trebuie să vadă unde merg.
Am multe informaţii importante, trebuie ca d-ul Michaels să îmi semneze lucrarea.
Don? Don nu semnează nimic.
- Trebuie ca d-ul Michaels... - Nu mă asculţi.
Don nu semnează nimic.
Eu semnez totul pe aici.
Semnătura lui...
dar eu semnez.
Nici măcar nu sunt sigur că Don ştie să scrie.
Spune...
te interesează vitele şi comportamentul lor,
nu ar trebui să stai prin abatoare.
Ar trebui să fii la ferme, la licitaţii de vite, la rodeo-uri...
lucruri de genul ăsta.
Avem una mare aici. 500 kilograme.
Să începem! 20. 25. 25 jumătate.
- 25 şi jumătate, 75. - Pare rea.
25, 75. 30. 30.
Vândută numărului 17.
Uitaţi-vă la vita asta. 75, am 25.
25. 25. 27 şi jumătate.
27. 30. 32 jumătate. 35.
Vândută. Numărul 21. Numărul 21.
Da, o revistă bună. Uită-te la ea.
Te pot ajuta la tot felul de întrebări despre vite.
Ne vedem în spate în cinci minute, bine?
Scuză-mă...
Toate sunt uşi către lumi noi.
Scuză-mă, d-le? D-le?
Mă bucur să te cunosc. Sunt Temple Grandin, cercetătoare,
îmi fac masteratul la Universitatea de stat din Arizona,
şi studiez abatorul de la Scottsdale.
Mă întrebam dacă revista fermierilor din Arizona ar fi interesată
despre lucrarea pe care o scriu despre sistemul de control al vitelor
şi cum de unele sunt mai bune ca celelalte şi cum îţi poţi da seama de diferenţă.
Cum ai trecut de bătrânul Don Michaels la Scottsdale?
I-am spus că am mâncat testicule de taur, d-le.
Ei bine, o să citesc tot ce o să-mi trimiţi, d-şoară Grandin.
De fapt, poftim... Ia cartea mea de vizită.
- Trimite-mi mie direct. - Mulţumesc, d-le. Mulţumesc.
Este deschis.
D-le, abatorul de la Scottsdale a semnat studiul meu în privinţa agitaţiei vitelor.
Miroase de parcă jumătate de cireadă a semnat mai întâi.
Nu, d-le. Vitele nu pot face asta.
Şi nu am nevoie de revistă. Sunt abonat.
Am vrut să fiu sigură că mi-aţi văzut articolul
despre mugete şi despre agitaţia vitelor.
Lucrarea completă este la dactilografiat, dar ar trebui să o primiţi până vineri.
Ei bine...
Masterat în ştiinţă.
Masterat în ştiinţa animalelor.
Fantastic. Pun pariu că te bucuri să te întorci în est.
- Îmi place vestul. - Şi mie,
dar nu înseamnă "acasă", nu-i aşa?
Ce o să faci cu masteratul? Mama ta a spus că poate vei preda.
Este o şcoală nouă grozavă pe strada West Medford.
Am multe cercetări de făcut şi lucruri despre care să scriu.
Sigur, ai fost publicată.
Ţi-l aminteşti pe Scott? Scott?
Scotty, vino aici.
- Mă întorc imediat. - Este băiatul nostru cel mare.
Acum "New York Magazine" primeşte o parte din articolele lui.
Ţi-l aminteşti pe Scott?
Obişnuia să îmi scuipe în budincă.
Sunt sigură că nu făcea asta.
Spune-i lui Scott despre scrierile tale.
Am publicat două articole în revista fermierilor din Arizona.
- Din Arizona... - Revista fermierilor din Arizona.
Unul a fost despre mugetele bune şi mugetele rele.
Celălalt a fost despre prinderea capetelor pe jgheab şi despre loviturile care le ucid.
Sunt foarte prost proiectate. Un sistem groaznic.
Doar...
Ne bucurăm că te-am văzut, Temple.
La revedere.
Crăciun fericit.
Crăciun fericit!
Am nevoie de dispozitivul meu de strângere!
Urăsc petrecerile!
Sunt prea mulţi oameni şi nu mă ascultă nimeni.
Şi se tot uita unii la alţii şi nu ştiu ce vor să spună.
Nu se simt în largul lor.
Oamenii nu vor să audă toate...
- Detaliile alea despre vite. - Ei bine, eu vreau.
Vreau să fiu cu vitele.
Iubito...
Nu vreau să eviţi oamenii.
- Mă fac să nu mă simt bine. - Atunci ignoră-i!
Eşti singura cu un masterat în ştiinţe din încăpere.
Şi sunt foarte mândră de tine.
Uită-te la mine.
Ştii că oamenii...
îşi spun unul celuilalt lucruri cu privirea,
iar eu îţi spun acum...
că te iubesc...
şi te respect.
Nu o să învăţ niciodată să fac asta.
Ştiu.
La naiba!
Nu ai voie aici.
- Fac cercetări pentru un articol. - Nu, d-nă. Am suportat să te strecori
când erai la Universitatea de stat din Arizona, dar ai terminat.
Nu eşti la facultate, nu ai asigurare, nu intri.
Sunt multe alte articole pe care aş vrea să le scriu pentru voi.
Mai întâi, cum poate fi scufundată o vită cu acordul ei.
- În al doilea rând... - Aşteaptă, d-şoară Grandin.
Mai întâi, articolele tale au fost foarte bine apreciate.
Am primit multe telefoane.
Lumea crede că ai dreptate.
În al doilea rând, ţi-am spus că aş citi orice scrii.
În al treilea rând, tânără doamnă, ai nevoie de alte haine...
- Când vii în oraş cu afaceri. - Am nevoie să fiu acreditată de la presă.
Pot obţine un permis de presă?
Ceri o slujbă?
Nu am decât patru angajaţi,
iar doi dintre ei se ocupă cu contabilitatea şi distribuţia.
Nu, nu vreau să lucrez aici. Vreau să fiu cu vitele, am nevoie de o acreditare.
Ei bine putem face asta.
Dar aşa cum spuneam...
Mary-Anne? Vino aici.
D-le?
Cum îţi place, d-şoară Grandin?
Nu mă mănâncă. Îmi place mult.
Ăsta este gradul meu.
Vor putea să vadă asta.
La naiba!
Foloseşte-l, Temple. Miroşi urât.
Mulţumesc.
D-şoara Temple Grandin?
Sunt Ted Gilbert, de la abatorul "John Wayne's Red River".
- Bună, mă bucur să te cunosc. - Ţi-am citit articolele.
Ce zici să le pui în practică?
Vezi tu, mi-am pierdut designer-ul
şi am nevoie de un nou rezervor pentru scufundarea vitelor.
Poţi să faci asta?
Este destul de simplu,
dar, am treburi de făcut în următoarele cinci zile.
Sigur!
Foarte inteligent. Cum te-ai gândit la asta?
Am văzut unele lucruri şi le-am coroborat.
- Cât timp ţi-ar lua... - Şi astea?
Astea conduc vitele. Sunt fericite să urmeze liniile curbe
gândindu-se că se întorc de unde au venit.
- Dacă spui tu. - Aşa spun.
- Cât timp îţi ia să îl construieşti? - Mai am de făcut două sau trei înainte.
- Dar am nevoie de el până mâine! - Toată lumea are nevoie de ele mâine.
- Nu o să lucrez mai repede dacă priveşti. - Vreau să privesc.
Bine.
Hei, Temple?
Acesta este Red Harris de la revista "Cattle".
Mă bucur să te cunosc, d-le Harris.
Nu poate veni la inaugurare, aşa că m-am gândit să îi arăţi înainte.
Deci, Temple, vrei să scufunzi vitele cât sunt aici?
Bine.
Hei, deschide poarta!
Dacă lucrătorii merg încet în sensul acelor de ceas pe dinafara jgheabului,
atunci vitele vor merge în sensul invers prin jgheab.
Vezi? Urmează doar linia curbă.
Vitele continuă să meargă calme
gândindu-se că merg în cerc urmându-le pe celelalte vite din turmă.
Şi sunt fericite să urmeze linia curbă
deoarece cred că se întorc de unde au venit.
Sunt în regulă, pentru că se îngustează şi nu vor aluneca.
Aşa că atunci când vor face următorul pas, centrul lor de greutate
îi va face să intre calme în rezervor
şi vor merge prin apă.
Nu le spun de obicei oamenilor despre ce o să scriu,
dar, d-şoară Grandin, asta este o capodoperă.
- Nu vreau să faci asta. - Îmi pare rău, Temple.
Uite, vreau să fii îmbrăcata cât mai frumos mâine dimineaţă, bine?
Bine.
Uitaţi-vă la chestia asta.
Va dura o veşnicie să le trecem pe aici.
J.D., vreau să iei aparatul de tăiat cu flacăra,
şi vreau să tai asta şi asta. Vreau panourile astea aliniate
ca să le aducem drept. Haideţi.
Voi doi veniţi cu mine.
- Apucă de celălalt capăt. - Aşteptaţi!
Uitaţi-vă la asta! Adică, uitaţi-vă la asta! Cine ar construi aşa ceva?
Jess, adu-mi nişte plăci de oţel. O să le facem să alunece pe aici.
- Unde sunt plăcile de oţel? - Grăbeşte-te!
Haideţi. Ridicaţi.
- Puneţi-le deasupra şi scoateţi-le de aici. - A venit.
Nu vă îngrijoraţi, băieţi. Mă ocup eu de ea. Continuaţi.
Halal de rezervor ai făcut.
Cine a pus oţel pe panta aia?
Vitele nu pot păşi pe oţel!
Asta era proiectat ca să păşească încet!
Scuză-mă, d-şoară. S-au înecat trei vite aici.
Este vina ta! Tu le-ai ucis, datorită prostiei tale!
Şi de ce nu merg prin jgheabul curbat?
Asta ne-ar fi luat toată ziua, d-şoară!
Hei, aia este cămaşa mea!
Dacă este liber vor veni!
Dacă sunt lucruri deasupra, se vor speria!
Nu puteţi atârna lucruri!
- Nebuno! - Faceţi la loc cum era!
Temple, ce se petrece aici?
Au ucis trei vite datorită prostiei lor!
L-au stricat!
Un minut!
Vitele nu sunt periculoase! Şi sunt previzibile.
- Nu este greu de proiectat... - Ce faci în California?
Dar cowboy-ii preferă să le forţeze şi să le sperie.
Ai condus toată noaptea?
Am proiectat un rezervor pentru deparazitare la abatorul "John Wayne's Red River"
bazat pe felul în care văd, gândesc şi se comportă vitele
iar editorul de la revista "Cattle" a spus că este o capodoperă
dar cowboy-ii au ucis trei vite în el. Trei...
în cinci minute
pentru că nu au respectat proiectul meu!
- Vrei să stai jos, sau... - Nu pot proteja vitele...
Vrei o ceaşcă de ceai?
Sistemul din momentul în care intră până în momentul în care sunt măcelărite.
- Vorbeşti despre un abator? - Desigur că vor fi măcelărite.
Crezi că am avea vite dacă oamenii nu le-ar mânca în fiecare zi?
Ar fi animale caraghioase la grădina zoologică.
Nu, noi le creştem pentru noi.
Asta înseamnă că le datorăm respect.
Natura este crudă, dar noi nu trebuie să fim aşa.
Nu aş vrea să îmi fie sfâşiate măruntaiele de către un leu.
Mai degrabă aş muri într-un abator dacă aş fi ucisă într-un mod corect!
- Mi se pare că ar trebui să fii... - Putem face asta uşor într-un mod
în care să nu simtă durerea şi să nu fie speriate.
- Şi nivelul lor de... - Ai auzit ce am spus?
Cred că tu eşti cea care ar trebui să proiecteze abatorul.
Cunosc abatoarele şi sunt o mizerie şi ştiu exact cum pot îndrepta asta.
Este o uşă.
Este o altă uşă.
Te pot ajuta?
Bună, mă bucur să te cunosc. Aş vrea să vizitez abatorul vostru.
Scuză-mă?
Bună, mă bucur să te cunosc. Aş vrea să vizitez abatorul vostru.
Nu facem tururi, d-nă.
Am proiectat un rezervor de îmbăiere la abatorul "John Wayne's Red River"...
- Pe care editorul de la revista "Cattle"... - Paza? Puteţi veni la biroul de la intrare?
Îmi pare foarte rău să-ţi las acest mesaj pe robotul telefonic,
dar m-am gândit că trebuie să ştii
că prietenul tău, doctorul Carlock a murit.
Tocmai l-am văzut!
Se pare că era bolnav de mai multă vreme.
Mă poţi suna oricând.
La revedere, iubito.
Tocmai l-am văzut.
Ce fac?
Îşi prezintă respectele.
Este un fel de a-i mulţumi şi a-şi lua la revedere.
I-am spus la revedere când l-am văzut.
Asta este o ultimă ocazie de a-ţi lua la revedere.
- Eşti în regulă? - Plec acum.
- Nu s-a terminat încă. - I-am spus la revedere când l-am văzut.
Nu este acolo.
Îl am în minte.
Ştii unde pleacă?
Nu, nu ştiu.
Bine. O să plec acum.
Să conduci în siguranţă.
Poftiţi, d-nă.
Dumnezeule, aia este o bluză frumoasă.
Sper că nu te superi că spun asta.
Unii spun că sunt îndrăzneaţă, dar dacă îmi place ceva,
vin direct la ei şi le fac complimente.
Este plăcut să primeşti un compliment, nu crezi?
Mulţumesc. Mă bucur să te cunosc. Sunt Temple Grandin.
Ei bine, şi eu mă bucur să te cunosc. Eu sunt Betty.
Aşa deci...
Aştepţi pe cineva?
Nu, am probleme cu uşile automate uneori când sunt nervoasă.
Sunt autistă.
Fiul meu este autist şi are aceleaşi probleme cu avioanele.
Haide. Vino cu mine.
În regulă. Haide.
O să mă asigur că uşile rămân deschise.
În regulă? Eşti în siguranţă aici. Eşti în siguranţă.
- Mulţumesc. - A fost plăcerea mea.
Îţi plac caii? Adică, ştii, cămaşa ta?
Îmi plac caii, dar lucrez cu vitele.
Am proiectat un rezervor de îmbăiere pe care revista "Cattle" l-a numit genial.
Dumnezeule, soţul meu a citit despre tine.
Lucrează la Abbot.
- Abatorul Abbot? - Da. Ai auzit de el?
Vreau să-l reproiectez. Am fost acolo, dar nu m-au lăsat să vorbesc cu şefii.
Dar am câteva idei despre cum să fac un abator nou
care va fi mult mai uman şi eficient.
Cred că atunci ar trebui să te întâlneşti cu soţul meu.
Este minunat că ne-am întâlnit.
S-a deschis o uşă şi am trecut prin ea.
Da, aşa ai făcut.
Iar eu am ţinut-o.
- Asta arată ca un aeroport pentru vite. - Mulţumesc.
Nu m-am referit ca un compliment.
Bandă rulantă pentru vite?
Ai vreo idee despre cât costă asta?
Şi ai pereţi şi podele solide.
Noi le avem din scânduri pentru un motiv.
- Este mai ieftin. - Îmi pare rău.
Este evident că nu ai experienţa ca să proiectezi aşa ceva.
Pereţii sunt solizi pentru ca vitele
să nu fie distrase de luminile şi de mişcarea de afară.
Se sperie de lucrurile neaşteptate.
Sunt sigur că este bine pentru vite, dar costurile, d-şoară...
Cât vă costa să plătiţi lucrătorii care să îmboldească vitele
şi să le ţină pe loc când sunt panicate?
De câte ori pe zi se blochează jgheaburile din cauza îmbulzirii?
Câte vite îşi rup un picior şi opresc totul?
Cu sistemul meu nu va exista nimic din astea.
Va fi un flux liniştit şi calm.
Sună grozav, dar nu ai nicio idee dacă va funcţiona.
Dar am.
Sunt precum Nikola Tesla sau Thomas Edison, Ştiu că va funcţiona
pentru că am văzut asta de mii de ori în capul meu.
Pot vedea un jgheab aşa cum îl pot vedea şi vitele
datorită autismului meu.
Pot face un plan în minte,
examinând fiecare grindă şi fiecare nit.
Voi vedeţi doar un plan, dar eu văd întreaga construcţie.
Bine, vitele vor merge printr-o serie de jgheaburi solide în forma curbă.
Şi podeaua este solidă... cu şanţuri.
Jgheabul se îngustează, dar pe vite nu le deranjează.
Nu văd niciun pericol.
Or să creadă că intră doar într-un alt camion.
Scările le urcă încet sus.
Podeaua devine banda rulantă.
Sunt ridicate să se întâlnească cu celelalte
aşa că sunt confortabil cărate.
Vor fi foarte calme.
Natura este crudă, dar noi nu trebuie să fim la fel.
Le datorăm respect.
Am atins prima vită ca şi când eram ameţită.
În câteva secunde, urma să fie doar o alta bucata de carne, dar...
în momentul ăla, era încă o fiinţă.
Era calmă
apoi s-a dus.
Am devenit conştientă de cât de preţioasă era viaţa.
M-am gândit la moarte şi m-am simţit apropiată de Dumnezeu.
Nu vreau ca gândurile mele să moară cu mine.
Vreau să fi făcut ceva.
Îţi mulţumesc că m-ai invitat.
Ai fost singura persoană pe care am vrut-o aici.
Alţi oameni ar fi fost copleşiţi de ceea ce vedeau.
I-ar fi făcut confuzi.
Ştiam că ai fi singura capabilă să simtă ceea ce se petrece cu adevărat,
care ar putea simţi ceea ce am încercat să realizez.
Sunt multe lucruri pe care nu le pot înţelege,
dar vreau ca viaţa mea să aibă un sens.
Nu ştiu dacă vreau să mai aud de la alţi experţi.
Dacă o să mă lăsaţi să termin... Vreţi vă rog să mă lăsaţi să termin?
Cu terapie psihică intensivă, un copil autist poate fi tratat...
Dar studiul Rimland arată clar ca autismul nu este o problemă psihologică.
Calmează-te. Calmează-te, iubito.
Ar fi mai bine dacă aţi putea să o faceţi să stea liniştită.
Încercaţi să o controlaţi.
Dar ni s-a spus că mişcările repetitive ale corpului sunt bune Ii calmează.
Mişcările repetative sunt liniştitoare.
Legănatul, învârtitul, rostogolitul...
Ei bine, cred că învârtitul este bun.
Şi rostogolitul.
Auto-stimularea se pare că calmează sistemul nervos.
Poate fi o modalitate de a compensa faptul de a nu fi strâns în braţe.
Iar să fii strânsă în braţe de către o altă persoană este înspăimântător,
dar rostogolitul sau fiind ţinut în braţe
produce efectul calmant pe care îl au copiii normali când sunt îmbrăţişaţi.
Câţi ani are copilul tău?
Ei bine, nu am copii.
Nu, eu sunt autistă.
Şi am nevoie de senzaţia de a fi îmbrăţişată.
Am construit un dispozitiv în care intru
şi mă îmbrăţişează, şi după aceea sunt diferită.
Sunt mai socială.
Ei bine, nu am vorbit până la patru ani
iar acum am o diplomă în economie şi studiez pentru doctorat.
Vă rog nu ţipaţi! Vă rog!
Majoritatea persoanelor autiste sunt foarte sensibile
la sunete şi culori.
Supra stimularea doare.
Ştiţi, oamenii vorbind prea mult odată, ştiţi, ne pot cauza panică.
Cum te-ai vindecat?
Ei bine, nu sunt vindecată. Întotdeauna voi fi autistă.
Mama a refuzat să creadă că nu voi vorbi niciodată.
Şi când am învăţat să vorbesc, m-a obligat să mă duc la şcoală.
În şcoală şi acasă,
comportamentul şi regulile erau foarte importante.
Au fost sădite în mine.
Am fost norocoasă.
Toate lucrurile astea m-au ajutat.
Toată lumea a muncit din greu să se asigure că sunt ocupată.
Adică, ştiam că sunt diferită, dar totuşi.
Ştiţi, am avut un dar.
Am putut să văd lumea într-un mod nou.
Am putut să văd detalii pe care alţi oameni nu le vedeau.
Mama m-a forţat să devin independentă.
Am lucrat verile la ferma mătuşii mele.
Am fost la internat şi la colegiu.
Aceste lucruri au fost neplăcute pentru mine la început,
dar m-au ajutat să deschid uşi către lumi noi.
Scuză-mă, te rog,
dar vrem să auzim totul.
Eşti om de ştiinţă?
- Nu poţi să loveşti oamenii. - Crezi că îţi poţi da seama?
Patru, trei, doi, unu.
Am un pix şi un carneţel.
- Gândeşte-te la asta ca la o uşă. - Este suficient o singură lovitură în cap.
Nu înţeleg de ce oamenii sunt cruzi fără motiv!
Ai o minte foarte specială.
Vezi lumea în feluri în care alţii nu pot.
D-şoară Grandin, asta este o capodoperă.
S-a deschis o uşă şi am trecut prin ea.
Da, aşa ai făcut, iar eu am ţinut-o.
Eu sunt Temple Grandin.
Temple este profesoară la Universitatea de stat din Colorado
şi tine cursuri în toată lumea despre autism şi creşterea animalelor.
În America de Nord peste jumătate din numărul de vite
sunt manevrate potrivit sistemului uman pe care ea l-a proiectat.
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/3wyua Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari