Există un loc ca niciun altul pe Pământ.
Un tărâm plin de minuni,
mister,
şi pericol.
Unii spun că să-i supravieţuieşti,
trebuie să fii la fel de nebun ca un pălărier,
lucru care din fericire...
sunt.
Binecuvântează-mă, părinte, căci am păcătuit.
Uşurel, scumpo.
Nu cred că ar trebui să fumezi aici.
Cred că am păcătuit din nou, atunci.
Ce vrei?
Ştii exact ce vreau.
Vreau slujba ta, contractele tale, totul.
Mă tem că nu ai noroc.
Mi-au fost recomandate alte părţi interesate să se ocupe de...
lichidări.
Fac un pariu cu tine.
Aceste alte părţi interesate,
le voi stârni una împotriva celeilalte ca nişte şobolani înfometaţi într-o cuşcă,
şi tu poţi privi printre gratii.
Dă-mi două săptămâni.
Vor fi amândouă moarte la picioarele tale.
Dacă câştig, îţi iau munca.
Toată.
Dacă câştigi tu,
poţi să mă faci partea interesată care este moartă.
S-a făcut?
S-a făcut.
Aşteaptă.
Am nevoie de o mică favoare.
Vreau să găseşti pe cineva pentru mine.
CAPĂT DE LINIE.
Traducerea şi adaptarea: Dorula.
Subrip by 4You www.scenefz.me
Să înceapă jocurile.
Fileuri de fripturi şi un vin roşu robust la cină, nu-i aşa?
Dispari, golane.
Nu face asta. E periculos.
Am o lamă deschisă aici.
Înfigeţi-o în gură. Poate te va face să taci.
De ce râzi?
Am fost aici două săptămâni, zi şi noapte,
şi brusc îţi aranjezi faţa.
- Despre ce este vorba? - Am o întâlnire mai târziu.
Da? Prostii.
Singura întâlnire pe care o ai e cu un pat de tabără şi mâna ta dreaptă,
onanistule.
Nu e niciun tren până mâine.
404 mergând spre nord,
trece prin toate gările până la capăt.
Să ai o călătorie plăcută.
Nu merg spre nord. Am doar nevoie de un tren.
Tren?
- Da. - Unde mergi?
Nicăieri. Am doar nevoie de un tren.
- De ce? - Nu e treaba ta!
Nu e nevoie de mojicie.
Îmi pare foarte rău. Asta a fost...
a fost inutil.
Un om...
care are nevoie de un tren...
dar nu de o călătorie...
este un om cu o problemă.
Într-adevăr.
Sunt ceva trenuri de marfă care trec pe aici
- între timp? - Nu.
Nu sunt trenuri de marfă aici.
Desigur.
Da.
404 mergând spre nord,
trece prin toate staţiile până la capăt.
404 pare la un secol distanţă,
şi nu timpul încerc să-l omor.
Cafeneaua Capătul Liniei
situată în holul staţiei,
e deschisă 24 de ore pe zi.
De ce să nu cumperi unul din checurile noastre delicioase?
Numai 30 de pence.
Eşti ciudat.
Şi te uiţi la un peron gol
într-o staţie pustie, în mijlocul nopţii,
aşteptând un tren care nu vine.
Touche.
Capătul Liniei să fie.
Dă-ne banii, ticălos bătrân, sau te voi face!
Ce? Nu! Absolut nu!
- Crezi că glumesc? - Nu am spus asta.
Simt că-ţi lipseşte pregătirea, asta e totul.
Ce zici de asta ca pregătire?
Dă-i portofelul şi ceasul. Acum!
Să-ţi spun ceva. Voi cumpăra arma de la tine.
Am o hârtie de cinci aici, o hârtie de cinci lire.
O iei, sau nu.
Raymond, grăbeşte-te!
Ce vrei să fac, Lenny?
- Nu cooperează. - Lenny?
- Tu eşti? - Raymond.
Raymond. Ascultaţi-mă foarte, foarte atenţi.
Am făcut ceea ce cred că este o ofertă perfect rezonabilă.
Voi veţi face câteva lire,
şi eu am nevoie de o armă.
Acum, este încărcat?
Cum adică, e încărcat?
Adică, are gloanţe în el?
Bineînţeles că este încărcat!
Serios?
Nu, nu este încărcat.
Ray.
- Pentru numele lui Dumnezeu! - Ce?
Nu este, nu-i aşa?
Este ridicol.
- Unde te duci? - Stai acolo, ori voi...
Sau ce? Ce, Lenny?
Mă vei omorî în bătaie?
Sunt foarte dezamăgit de voi amândoi.
M-aţi dezamăgit, şi v-aţi dezamăgit pe voi.
V-am dat de gândit, nu-i aşa?
Noapte bună.
La naiba, mă enervează câteodată.
De ce i-ai spus că nu avea gloanţe?
Nu poţi fuma aici.
Nu mai e nimeni aici.
Nici ei nu fumează, nu?
Mai îmi dai o ceaşcă de cafea, atunci? Asta e rece.
Asta pentru că te-ai jucat cu ea 20 de minute.
- Mai îmi dai una? - Sigur. 40 de pence.
Fii omenoasă. Tocmai am fost bătut.
39, atunci. Sunt în dispoziţie bună.
Aşa străluceşte o faptă bună într-o lume obraznică.
Obraznică?
Ca în, plezneşte-mă cu blândeţe, am fost o fată obraznică?
Nu, nu genul ăla de obraznică.
Ca în leagă-mă de capul patului pentru că am fost atât de obraznică?
Cred că se califică drept acelaşi tip de obrăznicie.
Ştiu.
Îmi place să te văd că nu-ţi găseşti locul când zic "obraznică".
Ne-am cunoscut cumva?
De ce? Îţi par familiară?
Te simţi bine?
Ai nevoie de medicamentul tău?
Spune-mi care dintre ele.
Cred că glumeşti cu mine.
În scopuri medicinale.
Frumos. Dă-i drumul, atunci.
Ce zici de cafeaua aia?
Ascultă la asta.
"Frumoasă voluptoasă cu pielea precum frişca,
caută Romeo elegant pentru romantism la lumina lumânărilor
şi plimbări la lumina lunii.
Să locuiască în oraş."
Vezi, ăsta e codul, atât.
Acesta e codul deviaţilor. Pervertesc poezia.
Tradu prin "pasăre grasă vrea o întâlnire
noaptea târziu. "Vezi?
Ăsta e amuzant.
"Tânăr gentleman retras,
caută hotărât o doamnă pentru a-l extrage din carapacea sa.
Prietenie şi dragoste. Reşedinţă suburbană. "
În traducere:
Slăbănog cu scula precum creionul, caută dominatrix
pentru abuz şi umilinţă.
Are temniţa proprie.
Lumea a ajuns de rahat, şi toţi nu se gândesc decât
la viitoarea lor viaţa murdară lângă docuri.
Totuşi, există.
Există, în alb şi negru.
Deci...
care-i problema ta?
Pardon?
Abia de eşti imaginea sănătăţii. Ce s-a întâmplat?
Nu vrei să ştii.
Sunt fascinată.
- Spune-mi. - Care-i problema ta?
Am o dorinţă nepotolită pentru întuneric şi depravare.
Asta e frumos.
Este cancer?
Nu, nu.
Ţi-a prezentat vreodată cineva conceptul de flecăreală?
Atunci, ce este dacă nu e cancer?
Nu se ştie.
Nu se poate.
Asta e genial.
Eşti puţin ciudată, nu-i aşa?
Fără îndoială, dar moartea e de departe, cel mai bun lucru.
- Din ce? - Din viaţă!
Ai citit asta într-o felicitare?
Eşti amuzant.
Bine, să examinăm faptele.
E o boală terminală, te dor toate alea, şi tuşeşti rău.
Toate semnele indică leziuni tumorale maligne.
Nu negi asta, nu-i aşa?
Nu cauţi cu disperare altă explicaţie?
Sunt pe moarte?
Da.
Nu, mulţumesc.
Dar nu ştii... de ce, sau cum?
Nu.
Va fi dureros?
Nu.
Cum poţi fi sigur?
Analgezice.
Mai e altceva?
Acadea?
Cu siguranţă nu e cancer.
Bine. Nu vreau să pierd timpul diagnosticându-te,
dacă va fi o treabă cu un cancer obişnuit.
Cine spune că am nevoie de diagnosticare?
Eşti pe moarte.
Se pare că dureros.
Şi nu se ştie de ce, sau pentru ce.
Îmi sună destul de nediagnosticat.
Toţi murim, îţi dai seama.
Încet, dureros. E doar o chestiune de timp, prieteno.
Vezi acum, aşa te vreau!
Ţi-e frică?
Încerc să nu mă gândesc la asta.
Cum funcţionează pentru tine?
Nu foarte bine.
Vei fi supravieţuit?
Habar n-am ce înseamnă asta.
Soţie, copii?
Bine, nu poţi spune asta.
Se spune "ţi se va supravieţui".
Nu are alt context gramatical.
Iisuse, ce eşti tu, un profesor de limbă engleză pe moarte?
Da.
E destul de corect, presupun.
Conjugă-mă după cum ţi-e voia.
- Conjugarea e diferită... - Taci.
Bine.
Eşti sigură că nu ne-am mai întâlnit?
Nu ştiu. Ne-am întâlnit?
Nu trebuie să răspunzi la o întrebare cu o întrebare.
Nu ar trebui să fii un idiot atât de pompos, dar asta-i situaţia.
Cred că mi-aş aminti cu siguranţă dacă ne-am mai întâlnit.
Aşa ai zice, nu?
Cu săptămâni înainte.
Ce dracu se întâmplă?
Cine dracu eşti?
Dezleagă-mă.
Acum!
Ascultă-mă.
Ai făcut o greşeală. Una mare.
Dar este o eroare reparabilă.
Îţi vei lua restul hainelor,
îţi vei strânge lucrurile,
îmi vei da cheia,
şi apoi vei fugi ca să scapi cu viaţă.
Habar n-ai cine sunt,
ce fac,
sau pentru cine lucrez.
Au contraire, dle Nigel Illing.
Ştiu exact cine eşti.
Ştiu exact cu ce te ocupi.
Şi ştiu exact pentru cine lucrezi.
Ştiu, de asemenea, că ai 44 de ani, 1,70 m, 12 pietre,
grupa AB negativ, băutor şi fumător, şi ai un apetit sănătos
pentru târfe tinere cu jartiere.
Şi când combini informaţiile
pe care le-am adunat despre tine şi obiceiurile tale,
se poate deduce exact de câte picături de laudanum
este nevoie ca să te facă inconştient, şi relativ docil.
Am nevoie de o mică informaţie de la tine
şi de o mică donaţie.
Bine, ce vrei?
Vrei bani?
Vrei maşina? Ascultă, o poţi lua.
O poţi lua. Ia tot ce vrei.
E o alegere foarte nepotrivită de cuvinte.
Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Binecuvântează-mă, părinte, căci am păcătuit.
Deci, e tipul ăsta, da?
Se târăşte prin această casă.
Este întuneric, sinistru, înfiorător. Înţelegi imaginea.
Îşi scoate arma,
şi intră în cameră cu ea.
La o lungime de braţ în faţa lui, Vince.
Nu ştiu ce să-ţi spun. Sunt filme.
Bine. Intri în cameră, nu?
Într-o clipă. Cercetezi colţurile.
Liber. Camera este a ta, uşor.
Nu-ţi plimbi arma în cameră
fără a putea vedea nimic,
aşteptând să fii împuşcat.
E o prostie.
E un film, Alf. Te face să crezi.
Este faptic inexact. Practic, au inventat.
Nu este ca şi cum ar fi avut un asasin plătit drept consultant,
spunându-le cele mai bune idei
de asasinare a altor persoane fictive.
Da, dar de ce nu?
Ar fi adevărat dacă ar fi aşa.
Tocmai mi-am dat seama de ceva.
Eşti un prost nenorocit.
Două ceaiuri, iubire!
Sticlă blondă!
Două ceaiuri.
Care e cuvântul magic?
Pentru a fi corect, nu ai spus "te rog".
Te rog, ne poţi da două ceşti de ceai minunat,
cu puţin lapte, două de zahăr, ambele Builders,
te rog, dacă nu te superi?
Mulţumesc foarte mult.
Va fi plăcerea mea.
Onanistule.
Uită-te la asta.
Scuză-mă. Mi-ai putea da unul din...
minunatele checuri, te rog?
Întâi cina şi câteva băuturi, cel puţin,
înainte de a pune mâinile pe checurile mele, frumosule.
Am amestecat un martini mediu, dulceaţă.
În acest caz, ţi le voi unge cu unt.
Alfred, te-ar deranja să mi te alături la masă,
te rog frumos?
Înainte să-ţi rup naibii gâtul.
Mă cheamă datoria.
Eşti la muncă, nu?
Există cea mai mică şansă
să te poţi calma puţin?
Şi ce fel de latrină e asta?
Ai spus un loc liniştit, departe de zgomotul şinelor.
Deci, ai găsit singura cafenea de noapte
deschisă în această parte a incintei.
Este genial.
M-am gândit că ar fi frumos dacă am bea o ceaşcă de ceai
în timp ce vorbim.
Poftă bună la checul meu.
Eşti beat naibii, sau ceva de genul ăsta?
Nu. De ce?
Taci dracului din gură. De asta.
Ce e atât de secret
de nu mi-ai putut spune la telefon.
Urmează o slujbă.
Da?
Curăţat de canale, nu-i aşa? Spălarea geamurilor?
Da, continuă să faci pe deşteptul, fiule.
Ştii, vei fi tăiat în jurul urechii.
De fapt, vei fi crestat
chiar pe frunte.
Înţelegi?
În regulă.
Ascult.
Deci, există un mesaj pe robotul telefonic.
Mi se spune: "Du-te la terminal
şi deschide vestiarul 125. "
- Există o cheie? - Nu, nu există nicio cheie.
Deci, ce era în el?
Urmează-mă...
La Lapin Blanche.
Ce e asta?
E în franceză.
Da, ştiu, mulţumesc.
Pur şi simplu nu înţeleg relevanţa.
O să distrugi asta?
Ai de gând să alungi tot misterul ademenitor
din această situaţie nenorocită?
Deci este un indiciu.
- O urmă de firimituri - Da, aparent.
Cineva are o pen-chaunt pentru dramele de amatori.
Se pronunţă penchant.
Se pronunţa taci dracului din gură,
aşa se pronunţă.
Stai puţin.
Servietă neagră.
Într-un vestiar.
Un indiciu. O urmă de firimituri.
Vince, asta e abordarea, amice.
Asta-i o treabă pentru domnul Franklin.
O treabă pentru dl Franklin?
Asta e uriaş!
În regulă.
Nu lăcrima.
Credeam că-l folosea mereu pe Illing.
Se pare că nu.
Acum, ţi-am sporit apetitul?
Salivez.
Să umblăm uşor cu el.
Trebuie să ne jucăm cărţile bine de data asta, Vincent.
Nu se pune nimeni cu domnul Franklin.
E o ocazie din an în Paşte,
o dată în viaţă.
E cheia regatului.
În regulă, Alfred, e domnul Franklin,
nu a doua venire, naibii.
Cred că ăsta e locul.
Ce, e de pomană.
Semnul de neon de 6 metri cu un iepure nenorocit, a fost pe el?
Ciupeşte-mă, visez.
Pun pariu că se percepe un preţ bun.
Bună, frumoşilor periculoşi.
Salut, fată frumoasă, semi îmbrăcată.
Afaceri sau plăcere?
Adevărata întrebare este, vreau să te plătesc
să te zvârcoleşti deasupra mea timp de câteva cântece,
să mă exciţi sub haina şi să mă duci în camera din spate
pentru o labă la suprapreţ?
Pentru că dacă da, răspunsul e nu, dispari.
Nu eşti un domn.
Dar tu, pe de altă parte...
Eu sunt Conejo. Bine ai venit. Ce cauţi?
Suntem aici pentru a întâlni pe cineva.
- Pe cine? - Nu ştim.
În legătură cu ce?
Nu ştim.
Trebuie să-l întâlniţi pe Bunny. Urmaţi-mă.
Unde e Bunny, atunci?
Vei vedea.
Conejo.
Ce nume frumos.
Pun pariu că înseamnă "cascadă," sau "apus de soare,"
sau ceva exotic de genul ăsta.
Înseamnă "iepure", gloabă.
Da.
Bagă-ţi mintea în joc, prietene.
Devii naibii o povară.
Şi o parte a slujbei mele este să scap naibii de poveri.
Cum adică, am devenit o povară?
Este Bunny!
- Taci. - Jucăm toţi jocul.
Taci. Uită-te la ea.
Doamne. Dumnezeule.
Da? Îţi voi arăta jocul.
Da, eşti faimoasa Bunny?
Cât de abrupt.
Nu sunt aici pentru conversaţie sau pentru cultură.
Sunt aici pentru informaţii.
Poate un dans murdar în poală, dacă pot obţine unul.
Atunci, eşti în locul potrivit, Vincent.
De unde îmi ştii numele?
Sticla blondă!
Ce naiba faci aici?
Fata trebuie să mănânce.
Putem merge undeva să discutăm?
Depinde. Ai ceva pentru mine?
Mă gândeam mai mult la un plic plin de bani
Acum, pun pariu că-mi va cumpăra câteva dansuri murdare în poală.
Probabil mult mai mult decât atât.
Vino şi află.
Veniţi amândoi în vizuina iepurelui.
Din ce în ce mai curios.
Ei sunt cu mine, băieţi.
Am fost trimişi aici... nu ştim de ce...
aparent, să te vedem.
Ar trebui să ne dai ceva,
deşi, de ce n-ai putut să ne dai
la cafeneaua de rahat, mă depăşeşte mult.
Apoi plecăm.
Sună a plan?
Deci.
Deci?
Uite, eu sunt doar mijlocitorul.
Gândiţi-vă la mine ca la o chelneriţă pe jumătate goală
livrând bunuri de la o petrecere anonimă,
la altă petrecere anonimă, contra cost.
Sau mai puţin anonimă, în cazul tău, Vincent.
- Care este combinaţia? - Habar n-am.
La ce e bună servieta dacă nu avem combinaţia?
N-am idee.
Nici măcar nu-i nevoie de o combinaţie.
Mulţumesc, domnişoară Bunny. Ne vom vedea de drum.
Stai puţin.
E ceva diferit la tine, sticlă blondă.
În afară de jartierele mele şi decolteul adânc,
şi faţa plină de machiajul de curvă?
Da, da, pe lângă asta.
E timpul să mergem, Vince.
Nu.
Îmi vreau dansul în poală înainte de a pleca undeva.
Eu sunt gata, dacă eşti şi tu.
Voi lăsa câinele să vadă iepurele.
Să mergem, Vince. Spectacolul s-a terminat.
Daţi-mi voie să vă arăt ieşirea rapidă, mergem?
Voi primi dansul ăla murdar al tău în poala sticlă blondă,
într-un fel sau altul.
Întoarce-te curând, frumosule.
Alfred?
Îţi voi arăta chiar şi codiţa mea.
Nu-l aduce şi pe el.
Iisuse Hristoase.
Parfumul unei curve, şi crezi că eşti îndrăgostit.
Adică, wow.
Arăta mai bine drept chelneriţă.
Eşti într-adevăr o ticăloasă, ştii asta?
Aşteptarea e cea care mă omoară.
Doar...
stând şi aşteptând să încetez să respir.
Mama a intrat într-un incendiu.
Fără să aştepte, presupun.
- Îmi pare rău. - Nu, nu-ţi pare.
Eşti absolut implicat în acest moment,
complet înfăşurat în tine însuţi.
Iubito, doar pentru că-s pe cale să mă duc
nu înseamnă că am devenit un ticălos sadea.
De ce nu?
Este prerogativa ta.
E medalia ta greu câştigată.
Nu te urmăresc.
Bine, gândeşte în felul ăsta.
Este o carte albă morală.
Este o invitaţie deschisă la anarhie.
Îţi poţi petrece ultimele zile pe pământ
făcând tot ce vrei.
Să violezi,
să loveşti din toată inima,
să jefuieşti până când jgheaburile se înroşesc,
şi nimic din astea nu va conta
pentru că vei fi mort până duminică.
Aşa că, fă-ţi de cap!
Nebunii de genul, să prăjeşti pe cineva, să fii lunetist în turnul cu ceas.
Ţi s-a întâmplat ceva în copilărie?
Pe lângă faptul că mama a murit în agonie într-un infern în flăcări?
Îmi pare rău. Asta a fost...
Nu-ţi cere scuze. Reproşează-mi.
Haide, jefuieşte-mă!
Scuze. A fost puţin cam obraznic?
Ce-ai păţit la deget?
Asta.
Un exerciţiu de autocontrol.
A mers bine, atunci.
Uite, nu spun decât că,
pare o ocazie foarte bună
să faci orice dracu vrei.
Dacă vreau să fac curat în cafenele deschise toată noaptea,
plângându-mi de milă?
Atunci, sincer, aş putea să-ţi fac de petrecanie acum
şi să mă salvez de rahatul tău cu autoindulgenţa.
Păi, aş aprecia asta.
Annie.
Bill.
Ăsta nu e vestiarul tău!
O să-mi provoci un infarct.
Este o infracţiune penală să intervii
într-un depozit municipal sau în proprietatea incintei.
Orice activitate suspectă trebuie raportată imediat
autorităţilor competente.
De ce nu dispari, bătrâne?
Vezi-ţi de treaba ta.
Supraveghetor. Supraveghetor de noapte.
Obligaţiile includ măturarea holului şi a peronului,
întreţinerea şi prezenţa tuturor...
Taci!
Spune-mi ceva.
Îţi par genul de individ
care se strecoară în gară în miezul nopţii,
forţează un vestiar,
scoate o servietă ce arată suspect,
şi apoi îl lasă pe nenorocitul de măturător...
Scuze, supraveghetor de noapte...
să fugă şi să spună povesti despre asta?
Nu-ţi par mai mult genul
individului foarte motivat, foarte vicios,
care nu l-ar ucide pe supraveghetorul de noapte menţionat
şi l-ar îndesă în vestiar?
Formele acceptate de plată la terminal, sunt următoarele:
cash, cec bancar,
cecuri certificate până la valoarea călătoriei de întoarcere.
Îmi place de tine. Eşti amuzant.
Bine, bine, o voi clarifica.
Mamă e cuvântul, supraveghetorule.
Bine.
Zece, douăzeci, treizeci.
Suntem în regulă, fiule?
Când răufăcătorii bogaţi au nevoie de cei săraci,
cei săraci fac preţul.
Ce-ai zis?
Vreau mai mulţi bani.
Da.
Ştii, când răufăcătorii bogaţi se supără
pe cei săraci care îi suprataxează,
se duc la ei acasă,
îi dau foc, îi ucid familia.
Liniile Ferate Terminal, vă mulţumesc pentru afacerea dvs
şi vă doresc o seară plăcută.
Ce nenorocit!
- Mai bine îmi dai... - Dispari!
Voiam doar să ştiu cât e ora, amice.
Greşeala mea.
Da, aşa, pleacă dracului.
Da, da, ar fi mai bine să fugi.
Cretinule.
- Doar pentru tine. - Mulţumesc.
Bună seara, sticlă blondă.
Bună, Fat Frumos.
- Alfred. - Vince.
Vrei să o laşi jos, prietene.
Nu ştii pe unde a umblat. Vei lua ceva.
Mă cheamă datoria.
A fost minunat să te revăd, frumosule.
Nu pot spune acelaşi lucru despre tine, Vincent.
Vrei să fii cu mintea la treabă, amice?
Devii neglijent.
Ne mai vedem, sticlă blondă,
dacă nu te împuşc mai întâi.
Vince!
Bang.
Labagiule.
Asta era în servietă.
Apasă pe play. Îmi voi întinde picioarele.
Sunt domnul Franklin.
Nu mă îndoiesc că ştiţi cine sunt
şi ce înseamnă afacerea mea.
Am o ofertă, un contract.
Vreau să omorâţi pe cineva pentru mine.
Veţi aştepta în apartamentul
pe care vi l-am asigurat.
Veţi fi la dispoziţie 24 de ore pe zi,
şapte zile pe săptămână,
până când vă contactez să...
executaţi.
Iisuse.
Înainte de a începe,
cer unuia dintre voi să participe la o întâlnire faţă în faţă.
Unul singur. Nu-mi plac mulţimile.
Asta e tot.
Perfect al naibii.
Bună seara, sticlă blondă.
Ai ieşit la o plimbare ocazională?
Pentru numele lui Dumnezeu.
Ştii ceva? Îmbătrânesc puţin
pentru toate aceste jocuri de salon, sticlă blondă.
Bună seara, superbo.
Astea sunt pentru tine.
Ai probleme, Alfred.
Întotdeauna am probleme, dulceaţă.
Scuteşte-mă de eroisme. Ai într-adevăr probleme.
Vei fi ţintit, împuşcat în ceafă,
dacă nu eşti atent la problemă.
Ascult.
Bine, pentru că îmi placi.
Eşti chipeş şi eşti cavaler,
şi îmi place maxilarul tău.
Este bărbătesc.
Vreau să te păstrez.
- Cred că eşti... - Taci.
Am înţeles.
Vrea să te vadă cineva.
Ascultă ce are de spus, sau acel chip frumos al tău
va avea o gaură de ieşire în mijlocul lui.
- Bine. - Bun.
Ieşi afară. N-o să te muşte.
Alo?
Bună seara, Vincent.
Dl Franklin, presupun.
- Chiar el. - Stai să văd dacă am înţeles bine.
Mă târăşti în mijlocul nopţii,
jumătate de oraş, în frig,
pe 20 de scări şubrede
ca să-mi poţi vorbi printr-un telefon nenorocit?
Cine spune că misterul e o artă pierdută?
Da, e destul de corect.
Acum, contractul.
Tu şi partenerul tău începeţi mâine.
Ţinta va fi atrasă la această fereastră.
Dă spre apartamentul unde veţi aştepta.
O lovitură în cap.
O crimă curată. Fără greşeli.
Acum, am o altă afacere, o chestie colaterală, pentru tine.
Bine, continuă.
Când aţi executat contractul,
vreau să-ţi omori partenerul.
De ce?
Nu-mi plac mulţimile.
Şi îmi place loialitatea pe care o pot cumpăra.
Dublul ofertei iniţiale, în numerar.
Deschide-mă...
Ce vrei, capul lui pe o tavă de argint?
Documentele sale de identitate şi degetul arătător, vor fi suficiente.
Îţi ofer dublul banilor să-i împarţi singur.
Cred că pot avea încredere în lăcomia ta de mercenar.
Acum, ne-am înţeles?
Da.
Consider-o ca şi făcută.
Bun.
De unde ai primit chestia aia?
De unde naiba ai luat asta?
Încetează, Alfred. El e doar mesagerul.
Care e pe punctul de a fi foarte împuşcat cât număr până la trei.
Unu, doi...
Vestiarul! Vestiarul din terminal!
Servietă neagră.
Bilet înăuntru.
Un bărbat... Un bărbat m-a plătit.
Un plic cu bani.
Te rog, nu mă omorî!
Trei.
Acum dispari.
Du-te.
La dracu!
La dracu, la dracu, la dracu, la dracu!
Nenorocitul!
Te simţi mai bine?
Totul e o prostie, nu-i aşa?
Nu-i nicio slujbă, nicio lovitură.
Nu, frumosule.
Cu siguranţă a fost o lovitură.
Asupra mea?
Nu mai e.
Putem găsi o nouă ţintă.
Noi?
Spune-mi ceva, dulceaţă.
De ce ar trebui să am încredere în tine?
Nu faci parte din toată această conspiraţie?
Ţi-am spus.
Îmi place de tine.
Am nevoie de cineva care să-mi bată checul.
Presupun că acum am nevoie de un nou partener, nu-i aşa?
Vechiul meu partener pare să fi devenit mai degrabă nedemn de încredere.
Dar te avertizez, Alfred.
Voi avea nevoie de o mână fermă şi de o limbă critică.
Abia aştept să fii sub mine.
Bun.
Să bem o ceaşcă de ceai şi să complotăm răzbunarea noastră nenorocită.
Aranjează-te. Voi pune ceainicul...
partenere.
După cum văd eu, ai două opţiuni.
Continuă.
Opţiunea A: sinuciderea.
Înţeleg. Şi B?
Mai întâi trebuie să auzi cazul opţiunii A.
- Da? - Da.
Sunt numai urechi.
- Eşti pe moarte. - Aşa se pare.
- Nu eşti fericit cu asta. - Nu chiar.
Te simţi mizerabil, sensibil.
Sincer, nu eşti o companie grozavă.
Mulţumesc.
Vrei sfatul meu?
Nu.
Pune-i capăt.
Te-ai gândit vreodată la consiliere?
În fiecare minut din fiecare zi,
eşti bombardat cu o serie de situaţii periculoase
şi eventual care-ţi pot lua viaţa, din care să alegi.
Să sari în faţa unui autobuz.
Să faci baie cu prăjitorul de pâine.
Să cazi în cuţitul de unt.
Clădiri înalte, râuri, poduri, trenuri.
Sunt mai multe modalităţi de a-ţi termina viaţa
decât modalităţile pentru a trăi.
Toată plictiseala asta în gări
în mijlocul nopţii, se va sfârşi.
Termină acest nimic şi tot ce-ţi trebuie, este puţin curaj.
Şi sufletul meu nemuritor?
Te-ai supraevaluat.
Supraevaluat?
Ai făcut ceva pentru a-ţi pune sufletul tău nemuritor în pericol?
Dă-i drumul, atunci. N-ai de ce să-ţi faci griji.
Eşti catolic?
Da.
Religios?
Fir-aş al dracu. Scuze.
Iartă-mă, părinte, căci am păcătuit.
Sincer, nu-mi amintesc ultima dată când m-am confesat.
Cred că sunt mai mult de 10, dar mai puţin de 20.
Zile?
Luni? Nu ani, cu siguranţă.
Nu te supăra pe mine pentru că ţi-am spus adevărul.
Asta-i o răutate.
Dacă aş fi ştiut că eşti aşa, aş fi spus trei zile
şi-mi încercam şansele cu Atotputernicul.
Scuze.
Nu era nevoie. Îmi cer scuze.
Mai eşti acolo?
Ştiu că eşti acolo. Pot mirosi sherry-ul.
Defineşte religios.
Acadea?
Voi lua asta drept un mare nu.
Poate că este o răsplată divină.
Da, sună gustos.
Ştii, păcatele mele mă revitalizează
şi trecutul se întoarce să mă bântuie...
Sunt numai urechi, William.
Să-ţi aud confesiunea.
Pocăiţi-vă şi veţi fi mântuiţi!
Asta nici măcar nu-i din Biblie.
Bine, ăsta e graffiti-ul
scris pe staţia de autobuz din faţa terminalului.
Asta e dezamăgitor.
Cam atât cunosc despre Scriptură.
Încearcă asta: pocăiţi-vă, întoarceţi-vă
şi păcatele voastre vor fi şterse.
Nu e prea atrăgător, nu-i aşa?
Cum progresează cazul meu pentru sinucidere?
Îţi clintesc fundaţiile?
Îmi dai o durere de cap.
Ce zici de asta pentru durerea de cap?
Ia un creion, propteşte-l în masă,
izbeşte-te cu capul de creion, mori în cinci secunde.
- Asta-i o greşeală. - Nu-i aşa?
De fiecare dată când sugerez asta cuiva,
crede că-i intră pe nas.
Ai sugerat acest lucru de mai multe ori?
Nu-ţi poate intra pe nas. Este imposibil.
Gândeşte-te ce traiectorie implică.
Ţi-ar intra în ochi, nu?
Prin orbită, în creierul tău.
Depinde de unghiul capului, presupun.
Să testăm teoria.
Nu este foarte ascuţit, nu-i aşa?
Foloseşte atunci, stiloul tău elegant.
Este mai greu.
Vârful e mai ascuţit decât al tău.
Probabil că intră mai adânc în masă, un reazem mai bun.
Ar fi mai bine, nu-i aşa?
Mai ceremonial.
Un stilou are un scop mai mare decât un creion.
Mai multă statură.
Cu siguranţă, e o alegere mai bună.
Categoric, şi cât de rezonant poetic.
Profesor de engleză găsit înfipt în propriul stilou.
Este epic.
Este inspirant.
Am rezolvat-o!
Ora, locul, metoda, e totul acolo.
Nu crezi că ar fi puţin cam dureros?
Îţi scapă ideea.
Înţelegi?
- Sclipitor. - Doamne, nu eşti foarte dornic.
Vrei să te sinucizi, sau nu?
Nu sunt aşa de sigur acum.
Jalnic.
Îmi dai mie acel stilou? N-am avut niciodată aşa ceva.
- Nu. - De ce?
Pentru că este al meu.
Credeam că ai de gând să te omori.
La ce-ţi trebuie un stilou?
Haide, te rog. Va fi ca şi cum l-ai lăsat pentru mine.
- Moştenit, nu lăsat. - Doamne.
Taci! Iau stiloul.
Nu-ţi trebuie, şi eu îl vreau.
Poftim, poţi lua creionul meu pentru a compensa pierderea, bine?
S-a făcut, am schimbat, terminat.
De cât timp suntem blocaţi aici?
12 zile, 13 ore şi 27 de minute. De ce?
Doar întrebam.
Ţi-e dor de blonda ta?
Doamne, eşti ca un adolescent hormonal.
Va fi moartea ta, fata aia nenorocită.
- Cărţi? - Da?
- Grozav. Ţine-le. - Laudă-te cu trei cărţi.
La naiba. Ăsta-i un joc de copii.
Bine. Ţineţi-le să fie.
Corect. Să-i dăm drumul!
Aşa mai merge.
Dă-mi-le.
O să te răneşti singur. Haide.
Dă-mi-le.
Pentru numele lui Dumnezeu, Alf.
Abia dacă sunt jumătate.
Am putea juca la plesneală.
O să te plesnesc eu peste gât într-o clipă!
Cum joci solitaire?
În linişte, singur, în cealaltă cameră nenorocită.
- Chiar ai devenit... - Da, o povară nenorocită.
Ştiu. Aud asta tot timpul.
Şefule, uită-te la asta.
Ce este?
Ceva cu care să te bat până la moarte?
Nu.
"A sosit timpul, a spus morsa,
să vorbim despre multe lucruri.
Despre pantofi şi nave şi ceară de etanşare,
despre varză şi regi. "
"Şi de ce marea fierbe şi dacă porcii au aripi".
Nu înţeleg.
Sunt aiureli.
Toată e aşa, toată cartea nenorocită.
Sunt doar prostii.
Sunt sigur că Lewis Carroll va fi apologetic
când va afla cât de supărat eşti.
De ce nu te duci în cealaltă cameră
şi să mă laşi în pace?
Vrei o băutură?
O băutură adevărată, adică.
Fără îndoială.
Bill, este momentul să explorăm opţiunea B.
Bine, e mai mult.
Da.
Opţiunea B: sinucidere asistată.
Cred că se numeşte "eutanasiere."
Euta cum?
A fost foarte populară la un moment dat la elveţieni.
Ce este un elveţian?
Nu contează.
Ce spun este că,
dacă nu ai curajul să o faci singur,
pui pe cineva s-o facă pentru tine.
Adică, să iau un contract asupra mea?
Exact.
Au o secţiune de asasini la anunţuri?
"Se caută: străin înalt, anonim.
Trebuie să aibă puşca proprie."
Noul meu prieten e un ucigaş pe contract.
Şi, vorbind despre a avea noroc,
azi n-are de lucru.
Interesant, într-adevăr.
Am putea să-i dăm, ştii,
câteva moduri în care nu te-ar deranja să fii ucis,
să aleagă el pe cel mai bun.
Încearcă să vezi dacă-ţi convine asta.
Îţi vezi de treburile tale zilnice, apoi într-o zi,
eşti în drum spre casă după o zi lungă în sala de clasă...
Împuşcat în cap.
Ultimul lucru la care te-ai fi aşteptat.
Cred că pot să spun, că dacă aş plăti pe cineva să mă omoare,
m-aş aştepta să fiu ucis tot timpul.
Trebuie să încerci să nu te gândeşti la asta.
- Bine, atunci o să fac asta. - Corect.
Putem să rămânem la împuşcătura în cap de la distanţă?
Rapid, anonim, fără durere.
- Sună de ţinut minte. - Grozav.
Hai să mai gândim câteva modalităţi de a muri.
Hai!
- Înjunghiere? - Nu, nu-mi plac cuţitele.
Sună foarte murdar şi dureros.
Acesta e genul de lucruri pe care va trebui să le cunoască.
- Cine? - Posibilul nostru fictiv,
dar, posibil, asasin real,
- care se întâmplă să fie noul meu iubit. - Bine.
Ce zici de o lovitură şi fuga de la locul accidentului?
Acum, am o problemă cu asta.
- Spune. - Şi dacă mă schilodeşte?
Va trebui să treacă din nou peste mine.
Este oribil.
- Împins? - Nu te urmăresc.
De pe o clădire înaltă, de dragul discuţiei,
sau în faţa unui tren.
Trebuie să spun că am explorat într-o oarecare măsură ideea cu trenurile.
Scurt, lipicios şi dulce. Înainte să-ţi dai seama,
eşti gem de căpşuni şi umplutură dentară.
Chiar poţi descrie o imagine, Annie.
Singurul dezavantaj e cosciugul închis.
De acord, dar începe să-mi placă ideea de a cădea.
Sună aproape accidental.
Putem să reţinem, împinsul?
Da, hai să-l reţinem.
Pentru o moarte iminentă.
Pentru 404.
Care-i treaba?
Ce?
Vrei să spui ceva?
Nu.
Sunt foarte plictisit.
Vrei să jucăm un joc?
Arăt ca şi cum aş juca şerpi şi scări cu tine?
Păi, tu ai făcut acel puzzle.
Urăsc puzzle-urile.
Ai făcut acea carte cu cuvinte încrucişate.
- Încerci să fii amuzant? - Dar şah?
- Încerci să fii amuzant? - Nu, şefu'.
Deci nu trebuie să vin şi să te învăţ bunele maniere.
- Nu, şefu'. - Pentru că dacă vin,
o să regreţi naibii, înţelegi?
Da şefule.
Bun.
Nu-ţi place Monopoly?
Doamne, continuă.
O să te bag la doi metri sub pământ, amice.
Oare?
Ştii, nu ştiu de ce mă deranjez cu tine.
Ar trebui să te împuşc în faţă,
să-mi iau un alt ucenic.
Am crezut că sunt partener începător.
Ăsta e doar modul de a spune "ucenic".
Sunt un bun valoros.
Eşti o povară, naibii.
Ţi-am spus deja ce fac cu poverile.
Dacă nu eram eu, cine făcea ceaiul,
colecta banii, sorta loviturile?
Ştii, să facă naibii treaba!
Bun băiat. Acum înţelegi.
Bine.
Eroare jalnică.
Bibliotecar smiorcăit.
Pardon?
Nu, aşa se numeşte, atunci când tulburările emoţionale
se reflectă în împrejurimile tangibile.
Cum doi iubiţi merg pe căi separate într-o furtună,
sau cum lumina trăsnetului dezvăluie criminalul.
Se adaugă gravităţii.
Cu greu ar fi la fel de enervant
dacă ucigaşul în serie şi-a înjunghiat victima
într-un parc însorit, nu-i aşa?
E mult mai bine pe o alee întunecată, în ceaţă.
Doamne, te-ai irosit ca profesor.
Ar trebui să fii publicat.
Ar trebui să propovăduieşti.
Ar trebui să inciţi la o revoluţie nenorocită.
Şi totuşi iată-mă, un profesor de limba engleză plângăcios,
tuşindu-şi splina pe nas,
dorind ca pământul să-l înghită în întregime.
Vino cu mine.
Serios?
Bill!
Unde mergem?
Să explorăm gravitatea şi eroarea jalnică.
Hai, hai!
Pare o idee grozavă.
Haide, Bill. Unde ţi-e simţul aventurii?
Cald şi uscat şi concentrat precum cafeaua mea.
Ce naiba e asta?
O veche coloana de ventilaţie
de când oraşul de fapt, funcţiona corect.
Este condamnată acum.
Doar o gaură care duce nicăieri.
Jos, jos, jos.
E cel mai înspăimântător lucru pe care l-am văzut vreodată.
Vii aici de multe ori, nu?
Da, îmi place aici.
- Uite, stai pe margine. - Nu, eu...
Închide ochii.
Se simte uimitor.
Annie, vino înapoi.
Dumnezeule!
Ei bine?
Ei bine, ce?
Ai spus că vrei ca pământul să te înghită în întregime
nici cu cinci minute în urmă.
Poftim.
Cu plăcere.
Vrei să sar acolo?
Eroare jalnică.
- Nu, nu este. - Ba da.
Tulburări emoţionale reflectate în împrejurimi tangibile.
Sunt într-o gaură adâncă şi întunecată.
Este perfect.
Hai să-ţi testez gravităţile.
- Sau gravitaţia, mai probabil. - Exact!
Uite, nu mă voi arunca într-o prăpastie căscată,
doar pentru că se potriveşte perfect într-o metaforă!
De ce nu? Rapid, curat, fără durere.
Rezonant poetic.
Eşti nebună, certificabil.
Indiscutabil. Te apropii de margine,
şi apoi te pot împinge...
Pauză! Pauză, bine?
Bine, bine, bine.
Ce naiba a fost asta?
Ai înnebunit naibii?
Ce-ar putea să se întâmple cel mai rău, Bill?
Ai fi mort. Se va termina totul.
Gata cu durerea, gata cu suferinţa.
Gata cu aşteptarea unui tren care nu vine.
Dacă te-aş fi lăsat să cazi?
Nimic din astea nu s-ar întâmpla.
Această conversaţie, mânia ta furioasă,
resentimentele tale elocvente.
Nimic.
Nu aşa. Nu vreau să mor aşa.
Cum, Bill?
Trenuri, maşini, împuşcături, toate au acelaşi produs final.
Cred că adevărata întrebare este,
vrei măcar să mori?
Stând pe margine, chiar te face să te gândeşti, nu-i aşa?
Te voi împuşca în faţă.
Aş vrea s-o fi făcut naibii, dar n-ai făcut-o.
Nu te mai gândi, Bill.
Nu mai raţiona.
Doar închide ochii.
Respiră o ultimă dată şi mergi pur şi simplu.
Ceasul ticăie.
Este linişte afară.
Este ca o apocalipsă nenorocită.
Doar un glonţ.
Ce?
Am spus că nu e nimeni în jur.
Da, e mort.
Ca un cadavru.
A fost încărcat?
Da.
Eşti mort.
Cu lapte, două de zahăr.
Ce mai aştepţi?
Asta e.
Nu. Nu, nu pot.
Cât de dezamăgitor.
Dezamăgitor?
Ăsta nu-i decât un joc pentru tine, nu-i aşa?
Bagă-ţi asta în micul tău căpşor, bine?
Sunt pe moarte.
Voi... voi muri!
Pentru mine, toate astea sunt reale!
Nenorocita de gaură din pământ este reală!
Nu stau pe margine. Cad deja!
Ce, ai 23, 24 de ani?
Tânără, potrivită să te joci cu creionul, nemuritoare?
Toate prostiile tale despre moarte sunt exact aşa.
O grămadă de prostii.
Păşeşte mai mult în lumină, bucură-te de lucrurile frumoase.
Nu mai căuta găuri mari în pământ
şi nu-ţi irosi viaţa în cafenele nonstop.
Destul cu faţada, cu această fantezie în dorul lelii!
Haide, Bill. Continuă, fii furios.
Furia împotriva morţii luminii nenorocite.
Toate chestiile astea cu moartea au început când a murit mama?
Da.
Ce a fost, un tată absent?
Un preot îngrijorat, poate?
Ai aflat că era mai uşor să obţii atenţie
dacă erai ciudată, stranie,
copilul cu chip de înger, cu inimă întunecată?
Pun pariu că-ţi plăcea să tai, nu-i aşa?
Pun pariu că ţi-a plăcut o lamă bună de ras.
Undeva evident, unde toţi ar putea vedea cicatricile.
Ai un mic prieten, un mic complice?
Cineva cu care ai putea merge pe şaua bicicletei
şi să vă ardeţi reciproc cu ţigările?
Un alt mic ajutor orfan, clădit în propria imagine,
amândoi îndemnându-vă unul pe altul?
La dracu! E de manual, Annie!
Manual!
Eşti de doi bani!
Am învăţat zeci ca tine de-a lungul anilor.
Am cunoscut fete prostuţe ca tine, toată viaţa mea!
Fetiţe obraznice ca tine!
Obraznic.
Îmi place să văd că n-ai astâmpăr când spun...
Obraznic.
Te-am prins.
Doamne!
Ne-am mai întâlnit?
Îţi aminteşti acum.
Nu-i aşa, domnule Braithwaite?
Cred că îmi aminteam cu siguranţă dacă ne-am mai fi întâlnit.
Aşa ai crede, nu-i aşa?
Îţi aminteşti de această fetiţă obraznică?
Îţi aminteşti că mă pedepseai, domnule B?
Fetiţe nebune şi obraznice, destul!
Poate că este o răsplată divină. Ştii, păcatele mele mă revitalizează.
Îmi pare rău.
După ce se stinge lumina, micul nostru secret.
Ţi s-a întâmplat ceva în copilărie?
Am aşteptat toată noaptea ca să-ţi aminteşti de mine.
Toată noaptea nenorocită,
la nici doi paşi distanţă,
aşteptând să uneşti punctele.
Vrei să ştii de ce nu ai curaj
să te sinucizi, domnule Braithwaite?
Pentru că ştii exact unde mergi când mori.
Orfanii sunt întotdeauna cele mai bune victime, nu-i aşa, William?
Dar degetele pătate cu cretă lasă urme de neşters pe chiloţeii fetiţelor.
Consideră asta o răsplată divină.
Să arzi în iad.
Arma a fost încărcată, cea pe care ai îndreptat-o spre mine?
Imposibil de spus oricum.
- Ce e asta? - E telefonul nenorocit.
În regulă.
Da?
Bine.
Am înţeles.
A fost nenorocitul de domn Franklin. Începem.
Da.
Da?
Telefonul ajunge la el?
Unde naibii e ţinta?
De ce nu tragi?
Nu am în ce să trag.
Trage, Vince. Care-i problema?
Taci!
Sticla blondă!
Ce dracu caută ea aici?
Te-am prins.
Pune arma jos, şefule.
Ce naiba se întâmplă?
Asta e ceea ce numim în branşa "înşelăciune."
Acum, lasă arma jos.
Şi acum stai la masă, cu mâinile la vedere.
Te simţi bine, sticlă blondă?
A durat ceva, dragule.
Credeam că-l vei lăsa să i se scoale când mă vede.
Cred că a încercat asta destul de recent.
Încetează, Alfred.
Nu fi obraznic.
Scuze, dulceaţă.
Acum treci aici.
Vino şi savurează acest moment cu mine.
Văd că în cele din urmă ţi-ai pierdut virginitatea.
Felicitări.
Bună, frumosule.
Mirosi altfel.
Noul meu parfum.
Este intoxicant.
Iisuse Hristoase, omoară-mă acum.
Cu plăcere.
Stai, stai, stai, stai.
Spune-mi ceva.
Ce ţi-am făcut vreodată?
Vincent Escariot.
Ţi-ai vinde propriul partener
pentru 30 de arginţi.
Îmi place loialitatea pe care o pot cumpăra.
Eşti un trădător.
Ce naiba are de-a face cu tine?
Vince, nu fi bădăran.
Cred că ai fost suficient de bădăran
cu cealaltă jumătate a mea, de curând.
Iubita ta gândeşte pentru tine acum, nu-i aşa?
Ei bine, du-te dracului...
cu târfa ta nenorocită.
Nu înţelege greşit situaţia în care te afli
măcar o clipă, Vincent.
Vei vorbi civilizat,
sau nu va fi rapid şi uşor.
Va fi lent şi murdar.
Eşti o pacoste nenorocită!
Pe lângă faptul că eşti un trădător,
înjunghii pe la spate, trădător renegat.
Dar ştii ceva?
Am un nou partener acum, Vincent.
Şi spre deosebire de tine,
îmi place când mi-o trage.
Asta e opera ta, nu-i aşa, sticlă blondă?
Da, Vincent.
Eu sunt ticălosul şef.
Nebuna dracului.
Voi doi, sunteţi nebuni, deliraţi.
Du-te dracului cu curva ta nenorocită!
Nu trebuie să-l laşi să ne vorbească aşa, frumosule.
Nu.
Ochii tăi. I-am văzut...
Pa, Vince.
- A fost amuzant. - A fost nemaipomenit.
Corect. Am nevoie de un duş şi de un schimb de haine,
şi apoi te duc la cină.
Fac cinste.
Prima noastră întâlnire adevărată.
Pa, pa, dulceaţă.
Pa, frumosule.
Serviciul de curăţenie.
Vei face treaba, te rog, amice.
Scuipat şi lustruit.
Uite cireaşa de deasupra.
Spune-i un cadou de scuze
pentru puţinul exces de zel de noaptea trecută, da?
Ne vedem mai târziu, Supraveghetorule.
Bună, frumosule.
Bună, dulceaţă.
Ţi-ai făcut temele?
- Cea mai bună din clasă. - Deşteaptă fată!
Am o mică surpriză pentru tine.
Ai costumul de striper sub haina roşie?
Ciorapi, jartiere?
Ştii, chiar ai un maxilar atât de frumos.
Stai aici.
Da.
Alo?
Dulceaţă.
Chiar urăsc porecla asta.
Aruncă arma, mâinile la vedere.
O mişcare greşită, frumosule,
şi vei avea acea rană de ieşire pe faţă,
despre care am vorbit.
Arunc-o.
Loveşte-o cu piciorul.
Bun băiat.
Am crezut că suntem parteneri.
Am deja un partener.
Ologul?
Deci, toate astea au fost, ce?
O schemă super elaborată săvârşită fără milă asupra voastră,
de indivizi extrem de motivaţi, foarte inteligenţi...
Cu înclinaţie spre drama de amatori.
Se pronunţa penchant.
Ai dreptate, Alfred.
M-ai ţinut două săptămâni în apartamentul ăla nenorocit,
aşteptând să omor pe cineva care aştepta să mă omoare.
- De ce? - Pentru că ne place să avem
toate păpuşile noastre aliniate pe raft.
Rahat!
Şobolanii noştri înfometaţi încuiaţi într-o cuşcă,
sfâşiindu-se unul pe altul, doar pentru plăcerea noastră.
Şi... nu m-ai plăcut niciodată?
Eu? Nu.
Ţi-a spus cineva vreodată
că eşti o târfă cu două feţe,
trădătoare, manipulatoare,
şi ticăloasă?
N-ai idee.
Annie, dragă, nu cred că te vei gândi...
Nu.
Uite, ştiu că vrei să-l păstrezi,
dar avem peşti mai mari de prăjit, bine?
Am actele de identitate. Dă-mi arma lui.
Prompt şi livrat!
Hristoase!
Aproape am făcut infarct.
Ai venit devreme.
Dă-mi arma.
Unde l-ai pus pe Vincent?
Ce o să faci cu amândoi?
Putem să-i aruncăm în râu?
Nu.
Am o idee mai bună. Dă-mi o mână de ajutor.
Pentru un nebun ca acesta.
Cred că nu va ajunge nimic la parter.
Din ce în ce mai curios.
Ne mai vedem, Supraveghetorule.
O zi bună.
Da?
S-a făcut, domnule Franklin.
- Da? - Amândoi.
Bun.
Şi mică favoare, profesorul.
Îţi rămân mereu îndatorată.
Te-ai distrat, scumpo?
A fost ca jeleu cu îngheţată.
Ologul a fost foarte util.
Cafeneaua de la Capătul Liniei.
- El e doar mesagerul. - Mama e cuvântul.
- Bine, fiule? - Serviciul de curăţenie.
E şi el bun la ceva.
Sunteţi impresionat, domnule Franklin?
Cu siguranţă.
Bun.
Deci mă pot baza pe afacerea dvs?
Am o gamă limitată de opţiuni.
Ai eliminat admirabil competiţia.
De unde ştiu că nu mă veţi trăda?
Pari adeptul trădării.
Cum, într-adevăr. Dar nu uita,
îmi place loialitatea pe care o pot cumpăra,
şi eşti unică.
Eşti unică.
Ţi-ai dovedit valoarea pentru mine.
Deci, atunci este începutul unei relaţii frumoase?
Cu siguranţă.
- Noapte bună. - Noapte bună.
404.
Excelent.
Ce vrei?
Există două lucruri în viaţă
pentru care nu suntem niciodată pregătiţi cu adevărat.
Gemene.
Măi să fie, trăieşte.
Îmi pare rău, domnule Franklin, vă deranjează lumina?
Unde sunt?
Îţi place ce am făcut cu locul ăsta?
Avea nevoie de mâna unei femei.
Cum... cum dracu ai...
Uită-te prin ochelari, dle Franklin.
Sau ar trebui să-ţi spunem...
Clinton?
Un trandafir cu orice alt nume.
Ai căzut în vizuina iepurelui
departe de speranţă sau de rimă, sau de raţiune,
spulberat într-un râu de lacrimi.
Sunteţi nebune! Complet nebune!
Nu putem ajuta, a spus pisica.
Suntem nebuni cu toţii aici.
Eu sunt nebună. Tu eşti nebun.
Ai citit-o vreodată?
Este cartea noastră preferată.
Tweedledum şi Tweedledee.
Mama obişnuia să ne-o citească în fiecare seară.
O ştim de la început la sfârşit, din scoarţă în scoarţă.
Pe dinafară.
Dacă ne dai o pagină şi un rând,
ţi l-am putea spune cuvânt cu cuvânt.
Am auzit că e ereditar.
Precum culoarea ochilor.
Sau impuls omuciderii.
Va ţâşni sângele.
Îţi putem spune o poveste, dle Franklin?
Stai confortabil?
- Atunci să începem. - Atunci să începem.
Cu mult timp în urmă, într-un loc care nu se deosebeşte de acesta,
de fapt, identic cu acesta,
a trăit o tânără pe nume Chloe Merriweather.
Acum, Chloe Merriweather avea o strălucire în ochi.
Voia aventura.
Într-o seară, pe numele corespunzător Anything Goes,
Chloe Merriweather a cedat amăgirii
unui anume Clinton Sharp, un infractor mărunt
cu aspiraţii de grandoare,
care i-a şoptit nimicuri dulci la ureche
şi-a ţinut-o îmbibată cu băutură şi pudra sa uscată.
Au avut o relaţie de-ţi tremura picioarele.
Apoi, o vreme, s-a auzit foarte puţin despre Chloe Merriweather
până ce un an mai târziu, ea a reapărut.
Se maturizase, aşa cum fac toate fetele.
Servea la mese ziua,
şi dansa pe ele noaptea.
Chloe avea un secret pe care nimeni nu-l cunoştea,
îngropat adânc în străfundul fiinţei sale.
Avea două fetiţe acasă.
Gemene.
Rezultatul încercării sale pasionale cu domnul Sharp.
- Tati. - Tati.
Dar Chloe Merriweather ştia mai bine să nu-l implice pe Clinton
în vieţile fiicelor ei,
pentru că văzuse umbra din sufletul său,
crima din ochii lui.
Le-a ţinut ascunse faţă de lume
şi de Clinton Sharp.
Au fost nişte vremuri delicioase.
Dar viaţa este crudă, iar lumea este mică,
şi soarta râde fără milă la noi toţi.
Într-o noapte profundă şi întunecată,
Chloe Merriweather a văzut ceva ce nu trebuia să vadă.
Pe Clinton Sharp la treabă.
Chloe Merriweather a fugit să scape cu viaţa
prin acea noapte profundă şi întunecată.
Dar nu a trecut mult până ce Clinton Sharp
să vină strigând-o pe Chloe,
cu o canistră de benzină
şi bricheta lui.
Se zvonea că el fluiera în timp ce lucra.
Dar Chloe Merriweather era o luptătoare,
o pisică sălbatică cu lacrimi mândre,
nedorind să meargă uşor în acea noapte bună.
Chloe şi-a salvat fetiţele,
dar pisica sălbatică nu s-a putut pune la adăpost.
Şi aşa ne-am trezit noi paznicii incintei,
luate de mila şi bunătatea
orfelinatului Sf. Ecaterina.
În braţele primitoare ale preoţilor şi ale profesorilor
cu mâinile lor rătăcitoare şi cu degetele lor lipicioase.
Aici am învăţat cum să închidem ochii şi să ne muşcăm buzele.
Am învăţat cum să mergem în altă parte în inimile noastre şi în capul nostru
când se stingeau luminile.
Imediat ce picioarele ne-au putut purta,
am fugit departe, departe.
Nu speram decât la supravieţuire.
O existenţă funebră.
Până într-o zi, pe cine trebuia să vedem
trecând cu căruţul lui şi cu mătura sa şchiopătând,
dacă nu pe Clinton Sharp.
În toată gloria lui oloagă.
Acelaşi fluierat
care ne-a bântuit atât de mult coşmarurile.
Aşa că te-am vânat, tati,
şi, în scurtă vreme, am descoperit micul tău secret.
Dl Franklin, o marionetă ticăloasă.
Legendara servietă neagră, mesajele vocale infame,
arta pierdută a misterului.
Ce este în ea?
Numărul altui vestiar nenorocit.
Trebuie să-l iubeşti pe dl Franklin, nu-i aşa?
Cine spune că misterul e o artă pierdută?
Şi te-am lăsat să ne urmăreşti, tati, aşa cum te-am urmărit noi.
Centimetru cu centimetru, ne-am făcut planurile împotriva ta.
Am aşezat capcanele şi ne-am aruncat momeala.
Am tras sforile care te-au făcut să dansezi.
Ştiam exact ce ţi-ar atrage atenţia
şi că nu puteai să rezişti ascultând confesiunea noastră.
Am nevoie de o mică donaţie, domnule Nigel Illing.
Dle Franklin, trebuie să mărturisesc am fost o fată obraznică.
Ne întâlnim la biserica Sf. Ecaterina.
Acesta e un loc de întâlnire bine conceput.
Vreau slujba ta, contractele tale, totul.
Mă tem că nu ai noroc.
Mi s-a recomandat o altă parte interesată
care să se ocupe de problemele mele.
Sunt mai bună.
Mă îndoiesc foarte mult.
Voi bărbaţii, cu costumele proaste şi cu freza voastră,
sunteţi absolut previzibili.
Cred că până la punctul neglijenţei.
Da.
Eu?
Eu sunt lama ascunsă în jartiere,
stiletul în stilet.
Sunt surpriza pe care nu o bănuiesc niciodată.
Cine spune că misterul e o artă pierdută?
Cine s-ar fi gândit?
În fond, suntem fetiţele tatii.
Şi acum stăm în pragul răzbunării noastre,
în vârful celei mai sălbatice justiţii.
Sunteţi fiicele mele, da?
Doar în sânge, tati.
Nu te ataşa prea mult.
Mami trebuie să fie răzbunată.
Spune-ne, tati, eşti familiarizat cu ştiinţa lobotomiei?
Mult mai malignă în aceste zile şi vârstă,
dar cumva, destul de potrivită în acest scenariu,
nu crezi?
Vă rog, fetelor.
Orice. Voi face orice.
Dar nu asta, vă rog! Nu asta.
Vă implor în numele mamei voastre!
Sunt tatăl vostru!
Nu, nu, nu. Mult prea puţin, mult prea târziu.
Uşurel, tati.
Te-am prins. Încearcă să nu te lupţi.
A sosit timpul, morsa a spus,
să vorbim despre multe lucruri,
cum ar fi, pantofi şi nave şi ceară de etanşare,
varză şi regi.
Ochi pentru ochi, tati.
Lovitura de graţie e a ta, dragă soră.
Cuiul din sicriu.
Trimite-l pe domnului Franklin în Ţara Minunilor.
Noapte bună, tati.
- Perfect. - Perfect.
Traducerea şi adaptarea: Dorula.
Subrip by 4You www.scenefz.me