Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
sincronizare mandeajupanu
Ajută-mă!
AL CINCILEA VAL
E cineva acolo?
Sunt rănit.
E cineva acolo?
Te rog!
Sângerez.
Ajută-mă!
- Lasă arma jos! - Tu primul!
Las-o jos!
Bine.
E rândul tău.
Să-ţi văd cealaltă mână.
Mi-e teamă că o să mi se verse maţele dacă îmi mişc mâna asta.
Trebuie să-ţi văd cealaltă mână.
- Ce ai în mână? - Nimic.
Lasă arma jos.
Ce ai în mână?
Mi-e dor de Cassie de altădată.
Bună!
O liceană perfect normală.
- Bună! - Ce mai faci?
- Mulţumesc! - Noroc!
Oare ce-ar crede acea Cassie despre mine acum?
Cassie, ucigaşa.
- Era vorba că vine şi el. - Cine?
De ce cei atrăgători sunt atât de inconsecvenţi?
Ce-aş putea să-i spun? Nu-l cunosc, iar el nici nu ştie că exist.
Tu eşti fată, el e băiat.
- Doamne! - Vă contopiţi.
- Bine, Liz... - Ce e?
Ne vedem luni.
Trebuie să mă duc acasă.
- Bine... - Te iubesc!
- Pa!
- Să-mi dai mesaj când ajungi. - Bine.
Bună!
Frumoasă carcasă de telefon!
Ce are?
Nu-ţi place rozul?
- Nu, nu, îmi place. - Glumesc.
Accidental, l-am luat pe al surorii mele, când am lăsat-o să doarmă la cineva acasă,
şi ea l-a luat pe al meu din greşeală.
Al meu e mai tare.
E cu Spiderman.
Buline.
Ea e.
Bună.
Da, îl am. Nu, nu...
"Frumoasă carcasă de telefon"?!
Tare, ce să zic.
Fredonează-mi un cântec.
Un cântec?
Bine. Închide-ţi ochii.
Atunci nu ştiam,
dar aia a fost ultima zi normală din viaţa mea.
Când eşti la liceu, aproape totul se simte ca sfârşitul lumii.
- Îţi vine să crezi ce s-a întâmplat? - Da.
O oră de culcare devreme, un extemporal,
antrenamentele la fotbal.
Sullivan!
Ce facem aici? De ce nu-i spui unde o dai şi gata?
Hei! Ia uite. Ce ciudat.
- Priveşte. - Nu văd nimic.
Doamne! Afară, Schuller!
- Gata, ai terminat. Ieşi de pe teren. - Dar uitaţi-vă, e foarte ciudat.
Afară! La revedere.
Adios!
S-a dovedit că ce considerăm noi sfârşitul lumii
nu era.
Ce e, a murit cineva faimos?
Pare să fie metalic şi de o mărime considerabilă.
Peste tot în lume, reţelele sociale au fost împânzite cu panică şi speculaţii,
iar aceste imagini s-au răspândit ca focul.
Preşedintele a autorizat NASA să încerce să comunice cu obiectul,
care se învârte în jurul planetei noastre,
aflându-se în prezent deasupra Americii şi deplasându-se către vest, spre Ohio.
- Doamne, e chiar deasupra noastră! - Vreau să văd.
- Hei! - Sam, aşteaptă!
Sam! Aşteaptă!
- Uită-te acolo. - Ce e asta?!
Nimeni nu ştie.
Nu am primit nici un mesaj de la
oaspeţii galactici nepoftiţi în primele zece zile.
Dar destul de curând aveau un nume.
I-am numit Ceilalţi.
Şi familia Wilson pleacă?
Au zis că nu se simt în siguranţă atât de aproape de oraş.
Bine...
Ăştia sunteţi toţi?
GHICI CINE STĂ ÎN SPATELE MEU...
Bine.
Toată lumea să se uite la ecuaţia de pe tablă.
O SĂ-I SPUN CĂ EŞTI DISPONIBILĂ PENTRU SEX DE SFÂRŞITUL LUMII
Cine îmi poate spune care e derivata lui X?
Nimeni?
SĂ NU ÎNDRĂZNEŞTI...
Chiar nimeni?
Ce?!
Sunt sigură că e doar o pană de curent.
Ce se întâmplă?
Veniţi aici.
Ce se întâmplă?
Oameni buni, ce se întâmplă?
Ceilalţi ne-au lovit cu un puls electromagnetic
care a lăsat toată planeta fără curent.
Nu mai aveam motoare, electricitate
sau apă la robinet.
Nu mai aveam nimic din ce luam de sigur.
Asta a fost ultima oară când l-am văzut pe Ben Parish.
Cred că acum e mort,
ca restul lumii din acea sală.
Poftim, Sam. Dă-mi alta. Mulţumesc.
Ăsta a fost primul val.
La acel moment, am crezut că asta a fost tot.
Dar apoi, al doilea val a lovit.
- Hai, Sam. - E un cutremur!
- Cassie! - Ai grijă!
- Cassie! - Hai!
- Hai, hai! - Cassie!
E în regulă, e în regulă.
Ţine capul jos, bine?
Ce se aude?
Sam, fugi!
- Du-te! - Cassie!
Haide!
Cassie!
Urcă, sunt bine!
- Ţine-te bine! Urcă! - Cassie!
Vino aici.
Cassie!
În Ohio nu aveam decât lacul pentru care să ne facem griji.
Dar în apropierea oceanului...
Pot doar să-mi închipui.
Toate oraşele costale,
toate insulele
au dispărut.
Sunt peste 300 de miliarde de păsări în lume.
Adică 75 de păsări la fiecare persoană.
Mama zicea că gripa aviară deja era
unul din cele mai mortale virusuri ale lumii.
În al treilea val, Ceilalţi l-au modificat.
L-au făcut de neoprit.
Iar păsările l-au răspândit pe toată planeta.
Hei, Liz!
- Bună. - Mama ta mi-a zis că eşti aici.
Cassie!
- Cassie! - Mamă.
Ce...
- Ea e în carantină. - E în regulă, n-am atins-o.
Nu e în regulă, nu poţi fi aici.
Îmi pare rău...
Scumpo, vreau să te duci acasă şi să ai grijă de Sammy, bine?
- Mamă, vreau să te ajut aici. - Ştiu.
- Vreau să ajut. - O poţi scoate de aici, acum?
- Mamă! - E în regulă. Du-te.
Pe aici, dră. Să mergem.
Unii oameni erau imuni la virus.
Şi câţiva s-au îmbolnăvit, dar, cumva, şi-au revenit.
Dar majoritatea oamenilor nu au supravieţuit.
Bună.
Nu poţi purta ăia.
De ce nu termină odată?
Ce vor?
Mai degrabă, de ce au nevoie.
Au avut mare grijă până acum să nu-l deterioreze mai mult decât e nevoie.
Ce să deterioreze?
Pământul. Cred că de aia sunt aici, Cassie.
Au nevoie de Pământ.
- Dar nu de noi. - Nu, nu de noi.
- Eşti gata de o plimbare pe jos, Sammy? - Da.
Bine.
- Tată, cât e până la tabăra de refugiaţi? - Doar câţiva km.
Ar trebui să ajungem înainte să se lase seara.
- Tată, uite! Asta e? - Da, amice. Aşa cred.
- Salutare! Bine aţi venit. - Mulţumesc.
Eu sunt Hutchfield.
Să vă arăt împrejurimile.
Latrinele sunt la stânga,
ferma e într-acolo.
- Aveţi apă proaspătă? - Da. Nu e rău, nu?
Câte persoane sunt aici?
Cu ce am primit acum,
300-500, cam aşa.
Popota e aici. Când aţi luat ultima oară o masă caldă?
- Uau, tată. - Ăsta e un Colt.45.
Bine?
Cu butonul ăsta scoţi incărcătorul.
Aşa e încărcat.
Bine? Piedica pusă,
piedica scoasă.
Ascultă-mă.
O să-l ai la tine tot timpul, nu vei spune nimănui că-l ai
şi-l vei folosi doar dacă e o chestiune de viaţă şi de moarte. Ai înţeles?
Credeam că suntem în siguranţă aici.
Scumpo, nimic nu mai e sigur.
Ce-a fost asta?
Sam, vino aici.
- Ce e asta? - Nu ştiu.
Haide!
Ce e aia?
- Îl vezi pe tata? - Tată!
- Cassie! - Hei, tată!
- Ce se întâmplă? - Nu vă pripiţi!
Uite!
Credeam că maşinile nu merg.
Doamnelor şi domnilor, eu sunt colonelul Vosch din armata SUA.
Eu şi oamenii mei suntem de la baza forţelor aeriene Wright-Patterson.
Suntem aici să ajutăm.
- Era şi timpul! - Hai să vă scoatem de aici, oameni buni!
SUA!
Ar trebui să fim gata de plecare când va veni momentul. Bine?
Stai cu sora ta, Sam.
Hai.
Adulţii să se ducă la popotă pentru instructaj.
Copiii să se ducă la autobuze pentru a fi transportaţi.
Adulţii să se ducă la popotă pentru instructaj.
Crezi că au electricitate, dacă maşinile merg?
- Nu ştiu. De ce, încă mai ai un telefon? - Da.
- Şi ai un încărcător? - Sigur.
- Dle, dle? - Da.
Am ordine să urc doar copiii în autobuz.
Oi fi având tu ordine, dar sunt copiii mei. Noi o să rămânem împreună.
- Înţeleg asta, dle. - E în regulă, soldat.
Lasă-mă pe mine.
- Da, dle. - Mulţumesc.
Uite ce e, poţi să-i ţii aici cu tine, dacă vrei,
dar dacă ar fi copiii mei, i-aş urca în autobuzul ăla.
De ce?
Avem motive să credem că există o ameninţare iminentă asupra taberei.
Încercăm să-i ducem pe toţi la loc sigur cât de repede putem,
iar ăsta e singurul mijloc de transport funcţional pe care-l avem,
aşa că urcăm lumea în autobuz în funcţie de necesităţi.
Copiii întâi, apoi ne întoarcem după restul.
- Cât de sigur e la Wright-Patterson? - E cel mai sigur loc care există acum.
- Iar autobuzul se întoarce imediat? - Tată, nu.
Îi lasă acolo şi se întoarce imediat.
Cum am spus, e alegerea ta.
Nu trebuie să facem ce spune el doar pentru că e în uniformă.
Vreau să vă urcaţi în ăsta. O să fiu chiar în spatele vostru.
- Nu putem să ne despărţim. - Şi diseară o să luăm cina împreună.
Mergem în acelaşi loc.
- Tată, nu! - Cassie, e armata. Bine?
- E armata noastră, totul o să fie bine. - Nu mă lăsa singură.
Te iubesc.
Să ai grijă de fratele tău. Bine? Vino încoace.
Vreau să asculţi de sora ta. Bine?
- Ea ia deciziile. Bine? - Tată...
Duceţi-vă.
O să fiu acolo înainte să vă daţi seama.
Hai în spate, Sam.
Bun.
Hei.
Vino încoace.
- Ursu'. L-am uitat pe Ursu'. - Ce?
- Cassie! - Ce e?
- Sam! - L-am uitat pe Ursu'!
- Sam, opreşte-te! Ce e? - Nu pot. Nu pot să plec fără el.
- Te rog! - Bine, bine, mă duc să-l iau. Bine?
- Dar stai aici, bine? Vin imediat. - Promiţi?
Da, vin imediat. Promit.
Pe aici! Către popotă! La popotă, vă rog!
Bine, bine, bine.
O, Doamne! Sam!
Hei, hei!
Opreşte!
Sam!
Cassie! Aşteaptă! Opreşte...
Sam, nu! Sam, aşteaptă... Sam!
Cassie!
Hai!
- Cassie! - Sam!
Nu...
Cassie! Nu...
Nu...
Fir-ar!
Atenţie, vă rog!
Puţină linişte, vă rog.
Credem că al patrulea val a început.
Ceilalţi au coborât din nava lor.
Sunt printre noi.
Din câte se pare, posedă abilitatea de a locui în gazde umane
şi de a le controla acţiunile.
- Deci, arată ca oamenii? - Corect.
- Şi unde sunt? - Ar putea fi oriunde.
Ceea ce ştim e că au lunetişti în acestă pădure care iau în vizor supravieţuitori.
Am fost informaţi că unii din ei ar putea fi chiar aici, în această sală.
Zici că unii dintre noi sunt Ceilalţi?
Vă rog, sunt multe lucrui pe care încă nu le ştim.
Îi putem detecta în copii,
dar, din păcate, procedura de scanare la adulţi e puţin mai complicată.
- Dar copiii noştri? - Da! Dar copiii noştri?
Ştiu, ştiu că vreţi să vă întoarceţi la familiile voastre.
Din păcate, va trebui să vă mutăm într-un centru de detenţie sigur
ca să putem face nişte scanări. Vă rog!
Trebuie să înţelegeţi, nu putem face diferenţa între noi şi Ceilalţi
fără un proces de scanare complex.
Cu cât sunteţi scanaţi mai repede,
cu atât mai repede vă puteţi întoarce la familiile voastre.
Asta e o prostie! Eu nu sunt un Celălalt! Bine?
- Nu merg nicăieri! - Dle, nimeni n-a spus că sunteţi...
Calmaţi-vă!
Vă rog, calmaţi-vă!
Lăsaţi-mă să ies! La o parte!
- Staţi, dle! - Hei!
- Staţi pe loc! - Dle, lăsaţi arma jos!
- La o parte, acum! - Dle, lăsaţi arma jos!
- Nu mă puteţi ţine aici! - Toată lumea să se calmeze!
Opreşte-te!
Lăsaţi armele jos, acum!
- Vreau să-mi văd copiii! - Las-o jos!
Lasă-mă să ies!
La pământ!
Toată lumea să se oprească!
Tată?
Îmi pare rău.
Doamne!
Echipa de securitate să elibereze zona 3-M-4!
Staţi în cercul roşu şi aşteptaţi să va fie strigat numărul.
295!
2-9-5!
Aici!
Cum te numeşti?
Ben Parish.
În carantină mi se spunea Zombi.
Ai rude despre care nu se ştie că ar fi moarte?
Nu.
Sora mea a murit în timpul cutremurelor,
mama şi tata au fost răpuşi de virus.
Pe tine nu te-a răpus, nu?
Nu chiar.
De aici porecla, nu?
Tu ai luptat şi ai câştigat.
Da, ce noroc pe mine.
- E al surorii tale? - Da.
Ei bine, ce noroc pe tine. Ai ocazia să-i răzbuni moartea.
Chestia asta emite un semnal pe care-l putem urmări.
Voi, copiii, sunteţi cel mai important lucru acum.
Avem nevoie de fiecare dintre voi ca să ne ajutaţi să-i învingem pe Ceilalţi.
Nu eşti în tabăra de vară, Zombi. Eşti soldat acum.
Aşa că nu vrem să te pierdem. Ridică-te.
Întoarce-te.
Inspiră adânc.
Eşti bine?
Cum să luptăm cu Ceilalţi dacă nu ştim ce sunt?
De fapt, ştim.
Vrei să vezi unul?
Nu-ţi face griji, n-o să ne poată vedea.
Ştiu, e imposibil să vezi diferenţa.
Uită-te prin ăştia. Uită-te!
Asta e adevărata lui formă.
Ceilalţi infestează oameni, ca un parazit.
Preiau controlul asupra minţii lor, corpului lor.
Medicamente, radiaţii, chirurgie...
Nimic nu funcţionează. Ca să-i ucizi, trebuie să ucizi gazda.
Ea e deja moartă.
Tu trebuie doar să distrugi vietatea din interiorul ei.
Vietatea care a făcut asta.
Apasă butonul.
Mai uită-te o dată!
Uită-te!
Dacă vrei să faci parte din detaşamentul meu,
dovedeşte-mi că vei face orice e necesar ca să...
Bun venit în război.
Uite cum poţi eradica o specie.
Mai întâi îi elimini pe cei uşor de eliminat,
pe cei slabi, expuşi.
Îi ucizi pe cât de eficient cu putinţă.
Astea au fost primele trei valuri.
Dar chiar dacă faci deratizare în casă, mereu rămân câţiva gândaci.
Acum, noi suntem acei gândaci.
Iar Ceilalţi ne extermină,
unul câte unul.
Şi fiindcă Ceilalţi arătau ca noi,
nu putem avea încredere în nimeni.
130 km până la Wright-Patterson.
Vin, Sammy. Îţi promit.
Cum cureţi lumea de oameni?
Ajută-mă!
Mai întâi, le iei oamenilor umanitatea.
BFA WRIGT-PATTERSON - 75 KM
La naiba!
Doamne!
Sam...
Îmi pare rău, Sam.
Când eram copil, vorbeam ca un copil.
Gândeam şi raţionam ca un copil.
Dar când am devenit bărbat,
am lăsat deoparte lucrurile copilăreşti.
Aceste cuvinte n-au însemnat niciodată mai mult pentru mine decât înseamnă acum,
uitându-mă la voi toţi,
speranţa noastră, viitorul nostru,
cea mai bună şi mai luminoasă reprezentare a ceea ce suntem noi şi pentru ce luptăm.
Contrainformaţiile ne spun că Ceilalţi se pregătesc pentru un atac final.
Nu ştim ce formă va lua al cincilea val.
Dar dacă vor reuşi, nu vor mai fi alte valuri,
alte conflicte...
Omenirea, aşa cum o ştim noi, va dispărea de pe faţa Pământului.
Acum,
o să vă spun câteva lucruri pe care le ştiu.
Asta e lumea noastră,
căminul nostru.
Şi nu o vor invada,
nu vor pune mâna pe ea.
Aşa că, în timpul ce ne-a mai rămas,
veţi învăţa să gândiţi, să vorbiţi,
să vă mişcaţi şi să luptaţi ca soldaţii ce sunteţi.
Fie ca greutatea pierderilor noastre să vă motiveze,
fie ca greutatea datoriei noastre să vă dea curaj,
fie ca greutatea speranţei noastre să vă conducă spre victorie!
Puteţi face asta?
- Soldaţi, puteţi face asta? - Da, să trăiţi!
- Zombi! - Nu! E o capcană!
- Puteţi face asta? - Da, să trăiţi!
Bun.
Unde e arma mea? Unde e?
Ştiu că eşti trează.
Cassie?
De unde naibii îmi ştii numele?
Permisul tău de conducere.
Eu sunt Evan. Evan Walker.
Unde mă aflu?
Erai pe autostradă, rănită, aşa că te-am adus aici, la mine acasă.
Unde e arma mea?
Când m-ai găsit pe autostradă, aveam arma la mine. Unde e?
Nu am văzut nici o armă.
Ce-ai făcut?
- Piciorul tău, Cassie! - Nu mă atinge, nu mă atinge!
Iisuse!
Doamne!
Pune piciorul aici.
- O să doară. - Fă-o odată.
Doamne, Dumnezeule!
Bine.
O, Doamne.
- De când sunt aici? - De o săptămână.
Cât e până la Wright-Patterson de aici?
Baza militară?
Cam 95 km. De ce?
Iisuse!
Hei! E în regulă.
Eşti în siguranţă aici.
Nu, nu mai suntem nicăieri în siguranţă.
De ce voiai să ştii cât e până la Wright-Patterson?
E vorba de fratele meu. Armata l-a dus acolo, aşa că...
Trebuie să-l recapăt.
- Ce e? - Ar trebui să mănânci.
Trebuie să se întremezi.
De ce m-ai adus aici?
Ce vrei?
Familia mea...
Pe ei n-am putut să-i salvez.
Dar pe tine te-aş putea salva.
La cum au decurs lucrurile în ultima vreme, cred că mă face să mă simt mai
uman.
Şi ai nevoie de ajutor la asta?
La a te simţi uman?
Tu nu?
Poate.
- Trişezi. - Ba nu.
Să nu-i spui ce carte am. M-ai auzit, Oompa?
- Am început să mă simt norocos. - La mine e prima oară când joc.
Apropo, am auzit că tipul nou a fost exclus din ultima lui grupă.
- Pentru ce? - Probleme disciplinare.
E adevărat, şefu'?
- Aşa se zice. - Care e numele lui?
Numele e Ringer.
Iar el
e o ea.
Paturile suprapuse sunt acolo.
- Tu eşti Zombi? - Da.
Am fost liderul ultimei mele grupe.
Nu mă îndoiesc.
Tipul pe care îl înlocuiesc a ajuns la secţia de nebuni. De ce?
Contează?
Eu am auzit că e acolo fiindcă grupa lui era atât de slabă, încât îi era frică
că o s-o mierlească din cauza ta când o să lovească al cincilea val.
E şi grupa ta acum.
Hei!
Dacă vă mai holbaţi la fundul meu, vă rup beregatele.
Să fie clar. Nu primesc ordine de la tine.
- Nu o să mor cu voi, geniilor. - E bine de ştiut.
Dacă cineva din grupa asta mă atinge, îl ucid.
Aţi înţeles?
- Altceva? - Îmi place să joc şah.
- Tu joci? - De fapt, nu.
Dar dacă vrei să jucăm poker pe dezbrăcate, atunci...
Băga-mi-aş!
Şi fără remarci sexiste umilitoare.
E tare.
Linişte!
Ai avut arma mea în tot acest timp. De ce ai minţit?
Mi-era frică că o să mă împuşti.
- Din câte ştiam, erai o Cealaltă. - Da, dar...
- El era unul... Acolo, afară? - Da.
Pădurile sunt pline de ei.
Folosesc dronele ca să vâneze supravieţuitori.
Părea atât de uman.
- Doamne... Trebuie să-l iau pe Sam. - Cassie.
Punctele de întâlnire, ca Wright-Patterson,
sunt ţinte evidente.
Crezi că Sam e deja mort?
Îmi pare rău, Cassie.
Te înşeli, Evan. Bine? E în viaţă.
E în viaţă şi mă duc să-l iau.
Cassie.
Vin cu tine.
Nu o să ajungi prea departe pe cont propriu.
Ştii ceva? Du-te naibii, Evan. N-am nevoie de tine.
- N-am nevoie de nimeni. - Dacă te duci, o să te urmăresc.
Nu mă poţi opri! Cum o să mă opreşti?
- Nu ştiu. Poate o să te împuşc. - Ca pe tipul cu crucifixul?
Mi-ai citit jurnalul?
- Nu credeam că o să supravieţuieşti. - Nu mă atinge!
Îmi pare rău.
O să te duc acolo.
Nu-ţi pot promite ce anume o să găseşti, dar o să te duc acolo.
Dimineaţă plecăm.
Mai încearcă o dată.
Copiii ăia vor muri înainte să pună bocancul pe pământ.
Mai ales cu tine la conducere.
Nu ştii nimic despre mine.
Nu-mi spune.
Erai bun la şcoală, aveai mulţi prieteni, probabil ai jucat fotbal.
Poate ai fost chiar căpitanul echipei.
Viaţa era uşoară.
Şi apoi, dintr-o dată, nu a mai fost.
Nu mai erau jocuri de câştigat,
nu mai avea cine să se înmoaie la zâmbetul tău drăguţ.
Nu erai pregătit pentru sfârşitul lumii.
Şi tu erai?
Ştiu să supravieţuiesc.
O duceam bine mersi de una singură.
Până m-au urcat cu forţa în autobuzul lor stupid.
Ne-au salvat.
Nu am fost salvaţi, prostuţule, am fost recrutaţi.
Bine, bine! Încearcă iar.
Punem un pariu?
Dacă te dobor, ne înveţi să tragem cu arma.
- Şi dacă nu mă dobori? - Nu-ţi mai cer asta.
S-a făcut.
- Drăguţ medalion. Iubită sau soră? - Soră.
Eşti prea sentimental.
Mă înveţi trucul ăla pe care l-ai făcut, când mi-ai luat arma din mână?
Lasă orice potenţială dezarmare în seama mea.
Nu! Nu, trebuie să fiu pregătită.
Casssie, e în regulă. Nu trebuie să fii dură tot timpul.
Nu face asta. Nu sunt dură, bine?
I-am promis lui Sam că îi voi fi alături indiferent de ce se întâmplă...
I-am promis asta.
Bine.
Dă-mi arma ta.
În picioare.
Ţinteşte spre pieptul meu.
Gata? Apuci ţeava pistolului cu mâna stângă,
iar cu dreapta îmi îndepărtezi mâna.
- Ai priceput? - Da.
Nu o să mă răneşti. La fel, dar mai tare.
Bun.
La sfârşit, ia-mă de încheietură şi trage-mă către tine.
- Aşa? - Da.
Bravo.
Mersi.
Mi-l dai...
Bun.
Nu fiţi aşa speriaţi de armele voastre.
Trebuie să consideraţi arma o parte din voi.
Nu arma trage, ci voi.
Încercaţi iar.
Ei bine, n-a fost rău.
Zombi, te cheamă dl colonel.
Mă întorc imediat.
Atacuri simultane asupra ultimelor noastre arii metropolitane.
Înainte de o invazie. Asta e.
Al cincilea val.
A început?
Da.
Vino, vreau să-ţi arăt ceva.
Astea folosesc aceeaşi tehnologie ca scanerul de la cabinetul medical.
L-am îmbunătăţit, l-am făcut mobil.
Ideea e să permitem soldaţilor noştri de pe teren
să facă diferenţa pe loc dintre aliat şi duşman.
Dacă te uiţi la duşman prin asta, o să apară verde.
Putem să-i vedem înainte să-şi dea seama că au fost văzuţi. Ne recuperăm avantajul.
Nu ne-a mai rămas decât să le testăm în teren.
De aceea, mâine la ora 21.00,
trimit patru grupe în luptă dotate cu aceste căşti.
Grupa ta va fi printre cele patru.
- Da, să trăiţi! - Fă-mă mândru, fiule.
- Adu grupa înapoi în efectiv complet. - Da, să trăiţi!
Evan?
- Neaţa'. - Neaţa'.
Pe cine avem aici?
Ea e Lizbeth, cea mai bună prietenă a mea.
Pare amuzantă.
Da. De fapt, era... Era foarte amuzantă.
Şi tipul ăsta... El trebuie să fie Ben Parish.
- Uau! - Doamne...
Chiar îmi doresc să nu-mi fi citit jurnalul.
E o situaţie foarte jenantă.
- Aia e familia ta? - Da.
- Aici trebuie sa fie Sam. - Da.
Abia aştept să-l cunosc.
- Ar trebui să mâncăm şi să purcedem. - Da.
Pe aici.
- De unde ştii dacă n-ai busolă? - Tu ai o busolă?
Nu. Dar...
Pot să fac una dintr-un pix şi un pahar cu apă.
- Nu te credeam cercetaşă. - Dar ce mă credeai? Majoretă?
Tu ai spus-o, nu eu.
Nu mi-a plăcut niciodată să fiu în natură.
- Sunt prea multe gângănii. - Locuieşti la o fermă.
Accident din naştere.
Aveam o bursă la Kent State.
Inginerie mecanică.
- Mă credeai un ţărănoi, nu? - Tu ai spus-o, nu eu.
- Zombi? Chiar ne trimit în luptă? - Da.
- Mi-e frică. - E în regulă.
Culcă-te, bine?
Care era numele tău înainte?
Ben.
- Al tău? - Sam.
Dar sora mea îmi spunea Sams.
Când nu puteam să adorm,
îmi cânta.
#Oasele se scufundă precum pietrele
#Şi tot ce am iubit
#Case, locuri în care am crescut
#Toţi suntem făcuţi pentru asta
Taceţi, vă rog?
#Trăim într-o lume frumoasă
#Într-adevăr, într-adevăr
#Trăim într-o lume frumoasă
- Lasă-mă să te ajut. - Da, sigur.
- Arată mai bine. - Da.
- Lasă-mă pe mine. - Bine.
- Ai o foarfecă? - Da.
Am.
- Ar trebui să acopăr lucrurile noastre... - Evan...
Mulţumesc.
- Grupă 53! - Toată lumea prezentă!
Bine! Du-ne sus!
- Unde e Nugget? - Intoxicaţie alimentară.
Zombi!
Dă-mi drumul!
- Îţi sunt clare ordinele? - Infiltrarea în cuiburile inamicului,
verificarea inamicului şi exterminarea.
Nu uitaţi! Ceilalţi apar verzi în vizoarele voastre!
După ce completaţi misiunea, semnalizaţi pentru extracţie. O să vă ducem acasă.
- Sfinte Dumnezeule, funcţionează! - Băieţi, văd doi, chiar în faţă!
Eşti al meu, ticălo...
Am făcut pe mine! Sigur am făcut pe mine!
Treceţi înăuntru!
Pluton, foc!
Vin de aici!
- Sunt şi aici! - Fugiţi spre alee!
Duceţi-vă! Duceţi-vă!
- Haideţi. - Duceţi-vă! Fugiţi!
Duceţi-vă! Duceţi-vă!
Contact!
Capu' la cutie!
La autobuz!
Duceţi-vă!
Unde e Teacup?
- Unde e Teacup? Am pierdut-o? - Aici.
Nu face asta, nu mă speria aşa.
- Oompa a fost împuşcat! - Acum, acum!
Oompa a fost împuşcat!
Nu respiră!
- Bine. - Nu fi mort! Hai! Te rog, nu fi mort!
Rămâi în viaţă, Oompa.
Nu putem rămâne aici, se vor întoarce.
Aleea aia. Vom fi acoperiţi acolo.
Nu, e prea departe. Vom fi în câmp deschis şi ne vor elimina, unul câte unul.
Ne trebuie o diversiune.
- Bine... - Bine, ce?
Creez eu o diversiune.
Când vă spun să fugiţi, fugiţi cât de tare puteţi.
- Acoperiţi-mă! - Ce?!
Atenţie! La semnalul meu, toată lumea spre alee.
Afară? Eşti nebun?
Ascultă... Teacup, trebuie să ai încredere în mine, bine?
Să fugi fără să te uiţi înapoi.
- Ce facem cu Oompa? - E mort, omule. Trebuie să-l lăsăm.
Îmi pare rău, omule. Îmi pare rău.
- Zombi, acum! Fugiţi! Hai, hai! - Să ne mişcăm! Mişcaţi-vă, mişcaţi-vă!
- Scările. - Am înţeles.
Liber!
- Mai suntem în viaţă? - Aşa cred.
Ferea!
- Nu trageţi, sunt eu, Ringer. - Ai fost tare de tot, Ringer.
Te-aş îmbrăţişa dacă n-aş şti că mi-ai da una în boaşe.
- Bine, ce facem acum? - Nimic din toate astea nu are sens.
Au doborât avioane de pe cer şi au creat cutremure, dar se tem de o armată de copii?
Vosch nu ne spune ceva.
Eu nu-mi risc viaţa pentru asta.
- Ringer, ce faci? - Dezertez.
Mi-e mai bine pe cont propriu. Dacă vreţi să vă fie bine, mai bine aţi face ca mine.
- Maică Precistă! - Zombi, vezi asta? E verde!
Ce naiba v-a apucat?
Lăsaţi armele jos!
Eşti una din ei! Eşti o extraterestră!
Ce tot spui acolo? Tocmai v-am salvat fundurile!
Dacă e una din ei, trebuie s-o eliminăm acum.
Poundcake, calmează-te! Bine?
- Trebuie. - Pot să văd!
Pot să văd în interiorul ei!
- Nu e nimic în mine! - Gura!
- Zombi, ce facem? O împuşcăm? - Tu decizi, Zombi.
Zombi, ce faci?
Ce faci, omule?
- Doamne, ce se întâmplă? - Lăsaţi armele jos! Nu trageţi!
Calmaţi-vă. Ea nu e un Celălalt, cum nu sunt nici eu.
- M-am făcut verde, nu? - Da.
Da, da. Ascultaţi.
Mă cunoaşteţi. Hai, Dumbo, ştii cine sunt. Lăsaţi armele jos.
Lăsaţi-le jos! Nu sunt un Celălalt. Şi cred că nici cei de afară nu sunt.
Reznik, Vosch... Ne-au minţit.
Ne-au minţit.
Verde nu înseamnă extraterestru, verde înseamnă om.
- Dar fără unul din astea. - Ce tot spui acolo?
Nu vedeţi? Lentilele, emiţătoarele...
Sunt false, omule. E o iluzie, un truc.
Ei nu testau echipamentul, ci felul în care am rezista sub presiune.
Dacă vom face ce am fost antrenaţi să facem.
- Să ucidem Ceilalţi? - Nu, să ucidem supravieţuitorii, omule!
Să ucidem supravieţuitori.
- Dar cei de afară, care trăgeau în noi? - Sunt oameni.
De ce ar vrea armata să omorâm alţi oameni?
Pentru că armata, Reznik, Vosch,
ei sunt Ceilalţi.
Şi pentru că suntem copii, au crezut că ne pot manipula să le facem treaba murdară.
Nu ne luptăm cu al cincilea val. Noi suntem al cincilea val.
Doamne...
Şi ce facem acum?
Scoateţi-vă emiţătoarele.
Dezertăm.
Asta înseamnă nu ne putem întoarce. Ştii asta, da?
Nugget...
L-am lăsat la bază.
- Încercam să-l protejez... - Iisuse.
- Trebuie să mă întorc. - E sinucidere curată, omule.
- Nu, omule, trebuie să mă întorc. - Nu te poţi întoarce pur şi simplu...
Nu-l pot lăsa acolo!
O să-mi pun emiţătorul la loc, ei vor veni să mă ia,
voi duceţi-vă înainte. Şi ne întâlnim mai târziu.
Dumbo, în ce parte a corpului pot să fiu împuşcat fără să mor?
- Vorbeşti serios? - Nu glumesc, omule.
Unde pot încasa un glonţ? Trebuie să fac să pară real.
Numai aşa mă pot întoarce în viaţă.
E imposibil, omule. Sunt prea multe organe.
Trebuie să fie un loc, omule. Ringer o să tragă. Ştiu că poate.
- Vrei să te împuşc? - Nu te preface că nu te-ai gândit la asta.
Unde vrei să-l împuşc?
Adică... Băga-mi-aş!
Evan Walker!
Ai depăşit limitele sectorului tău de drone.
Hei!
Lasă arma jos!
Nu te aprop...
Cassie, fugi!
Evan...
Aruncă arma.
Evan, arunc-o.
Dacă voiam să te omor, Cassie, aş fi făcut-o de mult.
Ce eşti tu?
- Eşti unul dintre Ceilalţi? - Sunt om.
Dar sunt şi Celălalt.
Sunt amândouă.
Nu e prima oară când Ceilalţi au venit aici.
Au mai fost aici şi au creat agenţi latenţi, ca mine.
Mereu m-am simţit diferit.
Pe când creşteam, auzeam o voce în cap... Era înceată, dar era acolo.
Şi când nava a sosit,
parcă cineva a apăsat un întrerupător în interiorul meu.
Şi latentul s-a trezit.
Câţi oameni ai ucis?
- Ţi-ai ucis familia? - Nu.
- Boala... - Boala creată de Ceilalţi, de tine.
Familia ta te-a iubit.
Rasa mea crede că dragostea e doar un truc.
Un instinct. O modalitate de a vă proteja viitorul genetic.
Chiar crezi asta?
Credeam.
Dar apoi te-am văzut pe tine.
Nu ştiu cum, nu înţeleg, dar...
Tu ai adus întrerupătorul la starea iniţială.
M-ai făcut să-mi doresc să fiu iar om.
- Tu m-ai împuşcat? - Nu.
Te-am salvat.
M-am înşelat.
Ei se înşeală. Dragostea nu e un truc, e reală.
Ştiu asta acum, datorită ţie.
Nu te apropia!
Nu vreau să mai aud nimic...
Cassie, te rog. Lasă-mă să te ajut.
Tot ce vreau să fac e să te ajut să-l găseşti pe Sam.
Treci în genunchi, Evan.
Haide, treci în genunchi.
Ascultă.
Armata e controlată de Ceilalţi.
- Pregătesc copiii. - Pentru ce?
Ca să ucidă ultimii oameni.
Te vor percheziţiona.
Nu poţi purta arme.
Dacă mă urmăreşti, te împuşc.
- Soldat, unde e unitatea ta? - Sunt morţi toţi.
- Care e numărul tău? - 295.
295! Va supravieţui.
Să mergem!
Ne întoarcem la bază! 295 la bord!
Restul unităţii au fost raportaţi morţi în misiune!
E în regulă! E în regulă, eşti cu noi.
5-4-7!
547!
Ai rude despre care nu se ştie că ar fi moarte?
Nu, sunt doar eu.
Ridică-te.
Ştii de ce eşti aici, Cassie?
Nu.
Ca să te răzbuni.
El e un Celălalt.
Ştiu, e imposibil să faci diferenţa.
Uită-te prin ăştia.
Asta e forma lui adevărată.
Asta e faţa lui.
- Ce s-a întâmplat acolo? - A fost rău, dle.
Am fost înconjuraţi...
Am încercat să căutăm adăpost, dar de îndată ce am făcut-o...
Ei erau peste tot, dle.
- Toţi au fost împuşcaţi... - Mai puţin tu.
- Am incasat un glonte, domnule. - Dar ai supravieţuit.
E un miracol.
Felul în care a trecut glonţul prin tine şi ai reuşit să supravieţuieşti.
A ratat toate organele vitale.
Hai să facem o înţelegere.
Dacă nu mai minţi, nu mai mint nici eu.
Spune-mi, Ben.
Ce ştii?
Ştiu ce eşti.
- O să mă omori, nu-i aşa? - Da.
De ce?
Ce rost au toate astea? Ce am făcut să merităm...
Nimic în afară de faptul că ocupaţi un spaţiu de care avem nevoie.
Nu suntem foarte diferiţi, Ben. Rasa ta ar face exact la fel.
Nu! Rasa noastră nu ar eradica o întreagă specie.
Bineînţeles că aţi face-o. O faceţi de secole.
Dle! Sg. Reznik e moartă.
- Cei de la securitate i-au găsit corpul. - Unde?
La secţia medicală. Şi mai e ceva. Trei gărzi au fost ucise la poarta de vest.
- Ce naibii a fost asta? - O explozie, dle. În interiorul bazei.
Scăpaţi de el.
- Căpitane! - Să mergem.
Mută toţi recruţii în afara bazei. Urcă-i în avioane spre Wonderland acum!
Mobilizează toate unităţile şi află cine ne atacă.
Ne dezactivează camerele de supraveghere.
Adu dronele acasă ca să aflăm cine ne atacă.
- Hei! - Hei!
- Nu te mişca! Nu te mişca! - E în regulă!
Cassie? Eu sunt Ben Parish. Eram la acelaşi liceu.
Ştiu cine eşti.
- În ce grupă eşti? - Îl caut pe fratele meu, Sam.
Sam...
- Sam Sullivan. Sam Sullivan! - Îl cunoşti pe fratele meu?
- Da, da. Suntem în aceeaşi grupă. - Ştii unde e?
Asta încerc să fac, să ajung la el.
Ei trimit copiii la război.
Vosch, armata, sunt Ceilalţi. Sam e pe cale să urce într-unul din acele avioane.
Dacă nu ne grăbim, nu o să-l mai vezi. Ai înţeles? Nu avem mult timp.
- Bine. Haide. - Eşti gata?
După ce recruţii ajung în Wonderland, pregăteşte-i pentru implementare imediată.
Da, dle.
Transferurile sunt într-acolo.
Hei!
Asta e zonă restricţionată.
- Hei! E în regulă. - În genunchi! Mâinile la spate!
Nu, e în regulă. E unul de-al nostru.
- Evan, ce cauţi aici? - Te ajut.
El cine e?
Ben Parish.
Ben Parish?
Da...
Era...
Aici.
- Ţi-am spus să nu mă urmăreşti. - Ei bine, am decis să te ignor.
Am plantat bombe. În 10 minute, după ce ultimul avion cu copii decolează,
o să arunc în aer locul ăsta. Pentru totdeauna.
Îmi pare rău că te-am minţit, Cassie.
M-am înşelat când am spus că sunt şi om, şi Celălalt.
Nu poţi fi amândouă. Trebuie să alegi.
Eu te aleg pe tine.
Du-te!
Ieşiţi de aici!
O să te găsesc eu!
- Cine era ăla? - Evan Walker.
Trebuie să-l găsim pe Sam.
Cred că Evan Walker e pe cale să arunce locul ăsta în aer.
La următorul etaj.
- Pe unde? - Pe aici.
Rămâneţi cu liderul grupei voastre!
Înaintaţi către vehiculele de transport în mod calm şi ordonat!
Rămâneţi cu liderul grupei voastre!
- Haideţi, oameni buni! - Drept în faţă!
- Să nu rămâneţi în urmă! - Unde crezi că te duci?
După ce vă îmbarcaţi, veţi primi instrucţiuni suplimentare.
Mişcaţi-vă în continuare!
- Doamne! - Drept în faţă!
Care e problema ei?
Sam! Sam!
Doamne!
Bună!
Nu vorbi!
Trebuie să plecăm, bine?
Să mergem.
Haideţi!
Mi-a fost atât de dor de tine, Sam.
Şi mie mi-a fost dor de tine, Cassie.
Uite ce ţi-am adus.
E Ursu'.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc, Sam.
Hei...
Trebuie să-i scot emiţătorul. Bine? N-o să doară, bine?
- Toţi recruţii sunt prezenţi? - Da, dle. Şase avioane au plecat.
Bun.
Pregătiţi-mi elicopterul. După ce decolează ultimul avion, evacuaţi baza.
Haideţi!
La naiba! E Vosch!
Fugiţi spre camioane!
Hai!
Sam, fugi mai repede!
Hai, Sam!
- Fugi! - Cassie!
La naiba!
Cine e?
- Haideţi! - Haideţi, urcaţi!
Hai!
- Iute, Sammy, urcă! - Bine, urcaţi, urcaţi!
Condu!
Mersi că te-ai întors.
- Te simţi mai bine? - Da. Mersi, Dumbo.
Ai grijă să-i dai ei prima oară mâncarea.
Bine.
- În regulă. - Teacup, cum te simţi?
Binişor.
În regulă.
Cât mai...
Nu ştiu. Nu mult.
La ce te uiţi?
Încerc să găsesc stelele.
Nu e cam devreme?
Ai fost numită după o stea, nu?
"Cassiopia".
Cassiopeia.
Da...
O constelaţie de stele.
Eu am fost numit după îngheţata "Ben and Jerry's".
Ăsta e adevărul.
Nimic nu-l făcea pe tata mai fericit decât îngheţata.
Sunt sigură că tu l-ai făcut mai fericit.
Da...
Şi
acum ce facem?
O să salvăm ceilalţi copii.
Da...
Şi cum o să facem asta?
Cina e gata!
Încă nu ştiu.
Ei bine,
hai să ne facem griji pentru asta mâine şi
hai să mâncăm ceva.
Bine.
Hei, Sam! Trezeşte-te, amice!
Hei! Uite-l!
Hai!
Hai, leneşule. Lasă ursul jos.
Ceilalţi văd speranţa noastră ca pe o slăbiciune,
ca pe o iluzie.
Dar se înşeală.
Speranţa noastră ne permite să supravieţuim.
Ne permite să fim îngenunchiaţi, dar să rămânem întregi.
- Vă cunoşteaţi? - Da, eram la acelaşi liceu.
Speranţa noastră ne va permite să câştigăm într-o bună zi.
Speranţa noastră
ne face umani.