Traducerea şi adaptarea AMC - Noir - FlorinA
Subs.roTeam & SubTeam
www.subs.ro
Salutaţi-l pe fostul meu student şi viitorul senator
al statului New York,
David Norris.
Mulţumesc.
Salut.
Mă numesc David Norris şi aş dori să fiu viitorul senator al statului New York.
Vom merge din uşă în uşă să facem astfel oraşul.
La recenta strângere de fonduri pentru pompieri, îl arată pe Norris,
care are deja un avantaj asupea contracandidatului, Roger Lienfield.
Întotdeauna când văd un C Spam
mă gândesc sa zic "Alo"
Ţi-ai început cariera acum 8 ani cu o luptă în bar.
David Norris, băiatul dur din New York candidează pentru senat.
În ultimii 8 ani
David Norris a reprezentat Brooklynul,
oraşul New York şi America.
Acesta este şeful meu de campanie, Charlie Traiman.
Suntem peste cu 10 puncte.
Nu va fi greu să ajung acolo. Am i opoziţie puterncă.
Spun despre mine că sunt prea tânăr pentru a deţine acest birou.
Asta e în regulă, deoarece sunt aceiaşi oameni ce spun că tinerii nu votează,
că tinerilor nu le pasă de politică,
dar sunt aici să vă spun că viitorul vostru
se leagă de alegerile voastre, nu ale lor.
Astăzi vreau să-i avizez,
deoarece în noiembrie vreau să ştie
că au fost tineri ca voi care i-au învins.
- Charlie? - Ce se întâmplă?
La verdad al desnudo..
Gluma de la Universitate prinsă pe film.
Da.
Ai vreo idee?
Lucrez la asta.
Ţine-mă la curent.
Da.
David Norris, până mai recent era cu mult înaintea lor.
- Aceasta este o surpriză. - Chiar este o surpriză.
Ziua alegerilor
Această poveste i-ar putea distruge totul.
Şi-a pierdut familia, mama şi fratele când avea 10 ani,
tatăl înainte de a ajunge la liceu.
Era pe o pistă ascendentă.
A fost cea mai tânără persoană cara a ajuns în Camera Reprezentanţilor.
A fost ales la vârsta de 24,
dar a intrat într-o luptă la bar în noaptea în care a fost ales.
Şi apoi apare această poză.
Cred că asta este pentru ochii alegătorilor.
Este un grad mare de comportament imatur, impulsivitate.
În Congres este nevoie de oameni adulţi.
Este o noapte importantă pentru noi, domnilor.
Sunteţi gata?
Eşti epuizat.
Ar trebui să-ţi iei o vacanţă când totul se va termina.
O meriţi.
Nu cred că modul meu de oboseală poate fi vindecat de o vacanţă.
Toată lumea are nevoie de o vacanţă.
Chiar şi noi.
Să-l aducem pe linia de plutire.
În ultimele săptămâni au văzut poza...
De ce te uiţi la asta?
Au început mult prea devreme. Să mergem.
Ai stat destul timp.
Vin şi numerele.
Liendfield 415120 iar Norris
370.
Credeam că va ieşi ceva.
Acestea sunt cifrele.
Ei bine, am câştigat în Brooklyn.
NBC prezintă rezultatele finale.
Îmi voi pregăti discursul.
David.
Îmi pare rău că ţi-am irosit timpul Charlie.
NBC declară alegerile câştigate de Robert Liendfield.
Alo.
Nu este vorba de ce ai făcut, ci ce faci când revii pe picioare...
Lo importante no es que te caigas...
Doamnelor şi domnilor sunt aici să vă spun că mă voi ridica.
Dar în seara asta nu este vorba despre mine,
Şi aş vrea să-i urez...
toate cele bune viitorului senator al statului New York...
Roger Liendfield.
Alo.
- Este baia bărbaţilor. - Da.
Îmi pare rău. Nu am vrut să trag cu urechea...
doar că nu am ştiut ce să fac.
Te-am auzit când ai intratşi ai salutat şi probabil trebuia să răspund...
tar mi s-a părut ciudat deoarece este toaleta bărbaţilor.
Apoi te-am auzit vorbind de unul singur şi...
Totul părea personal.
Părea să abunde...
aşa că-mi părea prea mult şi am ieşit.
Ce cauţi aici?
Doar...
Mă ascund de cei de la securitate.
De ce?
Am distrus nunta de sus.
Oamenii mai fac asta?
A fost o provocare.
Cne te-a provocat să distrugi nunta?
Eu.
- Şi eu odată am distrus o nuntă. - Serios?
Da, în liceu.
Dar am fost prins şi am petrecut noaptea în închisoare.
Din câte am auzit s-a întâmplat de mai multe ori.
Eşti tipul care candidează la senat, nu?
Da, eu sunt tipul.
Şi, judecând după discurs nu câştigi.
Nu.
Păcat, celălalt era un netot.
Da, aşa este.
Mi-aş fi dorit să fac acest lucru clar în campanie.
Personal, nu cred că a te distra cu colegii la reuniune, nu e mare lucru.
- Presa nu trebuia să pună poza. - Pe prima pagină.
Da, ştiu.
A fost momentulmeu preferat din întreaga ta campanie.
Serios? Te puteam folosi în echipă, acum câteva luni.
Să pot sî-ţi cenzurez fiecare cuvânt înainte de a-l spune.
Îţi plac politicienii?
Da, îmi plac când fac lucruri care să le regrete.
- Cum ar fi să-şi dea pantalonii jos. - Ador asta.
Acel candidat nu ar ajunge nici măcar în colegiul studenţilor.
Tipul meu ar şti să-şi lege propriul nod la cravată.
- Este una cu clips. - Mi-aş dori.
Ar fi fost momentul meu preferat din campania ta.
Mai ai vreo şansă? S-a terminat?
M-a zdrobit.
Îmi pare rău.
- A pierde are şi avantaje. - Cum ar fi?
Ca şi politician, niciodată nu eşti singur decât dacă dormi sau eşti în baie.
De obicei. Şi asta nu se învecheşte.
Serios?
Da, cred că de abia aşteptam să petrec de unul singur nişte clipe.
Nu te cred.
Cred că-ţi place.
Te cunosc?
Bine, trebuie să lucrez la discursul meu.
Începi să te gândeşti la următoarele alegeri?
Eşti un votant?
Îţi pare că sunt?
David.
Îmi pare rău.
- Îmi pare rău. - Ar trebui să plec.
Îmi pare rău.
Ai nevoie de un discurs?
Hei!
Doamnă?
Trebuie să plec.
Doamnă?
Aşa este mult mai bine.
Este în mişcare.
Mă scuzaţi.
Doamnă.
Cine era?
Nu ştiu.
Eşti pregătit?
Da.
Doamnelor şi domnilor, David Norris.
- Am crescut nu departe de aici. - În Brooklyn!
Te iubesc mai mult.
Şi eu pe amândouă.
Dar în cartier aveam o regulă.
Când intri într-o luptă,
nu este vorba dacă eşti doborât sau nu,
ci, ce faci când te pui pe picioare.
În seara asta, am venit să vă spun
că mă voi pune pe picioare.
Este o prostie...
Chiar nu ziceam aşa ceva în cartier.
Este doar una din acele fraze care...
are priză la public şi tot este folosită.
Nu este adevărat.
În 1998, am făcut un reportaj pentru GQ
care se intitula: "Cel mai tânăr congresmen".
Şi de atunci sunt poveşti care încearcă să explice cum am ajuns aici, aşa de repede.
Şi cuvântul folosit era:
"autentic".
Dar uitaţi care este problema.
Aceasta nu este cravata mea.
Această cravată mi-a fost aleasă...
de un grup de specialişti de un grup de modă din New Jearsey.
alături de alte 57.
De fapt...
datele sugerează că trebuie să am o cravată care este fie roşie
fie este albastră.
Una galbenă ar sugera că iau situaţia uşor şi poate
mi-aş da din nou pantalonii jos.
O cravată argintie însemna că mi-am uitat rădăcinile.
Pantofii...
Ştiţi, pantifii strălucitori sunt asociaţi cu...
bancherii şi avocaţii bine cotaţi.
Dacă vrei să obţii votul unui lucrător,
trebuie să-ţi prăfuieşti un pic pantofii.
Dar nu-i poţi prăfui prea mult, deoarece ai nevoie de avocat şi bancer,
deoarece ai nevoie de ei să plătească specialiştii în modă.
Ştiţi care e gradul de prăfuire?
Chiar s-a plătit un consultant cu 7300 de dolari.
Atât a fost Charlie?
7300 de dolari, pentru un consultant să ne spună...
ca aceasta este cantitatea perfectă de praf.
Trebuie să-şi verse cafeaua pe cămaşă la 7:05.
- 7:05 nu mai târziu. - Îl abordez cum intă în parc.
Nu-mi pot imagina să stau cu un om la fel de mult timp ca tine.
S-a anunţat ieri că fostul congresmen David Norris va deveni un partener senior.
Norris a condus o campanie fără succes luna trecută,
dar discursul prin care şi-a recunoscut înfrângerea a fost considerat electrizant
şi l-a făcut candidatul ideal pentru cursa din 2010.
Ala.
Tom Franklin de General te sună în cinci minute pe acest număr.
Da, dă-i 3227, încă nu sunt obişnuit cu acest telefon.
Nu pot.
Toate contactele trebuie făcute în limitele companiei.
- Serios? - Nu îţi aminteşti.
Am votat pentru asta.
- De fapt ai fost cosponsor. - Da, îmi amintesc.
- Doar ce te-am văzut la TV. - Serios?
- Şi ce spun? - Că eşti chel.
Drăguţ.
Şi este ciudat deoarece a fost o emisiune financiară.
Erau chiar captivaţi de tine.
- Mulţumesc David. - Adio.
Congrenule, trebuie să vă spun că ador ce aţi făcut luna trecută.
- Mulţumesc, apreciez. - Mi-aş dori să mai fie politicieni ca tine.
Mulţumesc.
M-am retras acum. Trebuie să-mi iau o slujbă adevărată.
- Te vei descurca bine. - Mulţumesc
- E un tip ce aleargă după autobuz. - Mai este unul în şase minute.
Hei!
Nu se poate.
Îmi pare rău.
- Dumnezeule. - Ne-am întâlnit?
Îmi pari cunoscut.
- Din baia bărbaţilor. - Aşa este.
Te uitai la picioarele mele în timp ce dormeam?
Eram lipsit de apărare în faşa acelei rochii.
- E o fustă. - E o centură.
Ce este cu tine aşa?
Ce este cu tine şi cu cravata albastră?
Se asortează.
- Echipa ta l-a ales? - Nu, nu mai e echipa.
Am ales-o singur.
Ţi-am văzut discursul.
Da, discursul.
Nu ştiu ce m-a apucat.
- Asta e ceva. - Serios, voi rata momentul.
Alo. Alo.
Nou funcţionează.
- Poţi vorbi mai tare? - Este ceva nou.
Vei candida din nou?
Nu ştiu. Azi merg la o slujbă nouă.
Trebuie să candidezi din nou.
Nu poţi lăsa ţara să fie condusă de proşti precum Liendfiled.
Într-un fel este.
La naiba.
Îmi pare rău. Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Eşti bine?
Sunt bine.
- Îmi poţi da aia? - Eşti sigur că eşti bine?
Da.
- Plătesc eu pentru curăţătorie. - Nu este necesar.
- Te rog, nu e necesar. - Şapte dolari, sper să acopere.
Ţine-i, poate vei avea nevoie.
Ţine. Scrie-ţi numărul aici ca să pot veni să iau fusta.
Dumnezeule, asta este foarte subtil.
La naiba.
De ce nu-l laşi şi tu să fim chit?
- Este o idee teribilă. - Eu cred că este una minunată.
- Este doar... - Eşti un pic nebună.
Stai un pic.
Nu este aici. Ştiu. Îmi pare rău.
- Cine era? - Nu ştiu. Nu contează.
- Pot... - Nu.
Bine, acum suntem în clasa a 4-a. Este minunat.
Este cam persistent.
Îmi pare rău. Nu ştiu ce s-a întâmplat..
Bine. Era un telefon nou.
- Apropo, sunt Elise. - Voi ţine minte.
- Acesta este numărul meu. - Minunat, mulţumesc.
Te voi suna.
Dimineaţa de după alegeri m-am trezit cu gândul la tine.
- Ce se întâmplă. - Nu-ţi va veni a crede de cine am dat.
- De cine? - De fata din noaptea alegerilor.
- Pe cea pe care ai sărutat-o? - Ea m-a sărutat.
- Este adevărul. - Da, cum spui.
Vă aşteaptă în sala de conferinţă.
Este minunat.
Doar nu-mi mai urma sfaturile în discursuri.
Merge doar o dată.
Doar tu ai spus că a fost cel mai bun discurs ţinut.
Şi nu l-ai scris.
Spune nu. Voi veni la tine cu problema energetică.
De ce?
Nu cred că cercetătorii sunt acolo, iar preţul este prea mare.
Bineînţeles că este prea mare Dar dacă a noastră companie...
...nu se implică în asta, cine o va face?
- Convinge-mă la întâlnire. - Aşa voi face.
Bună Janet.
Bună Susana.
Tocmai a fost aprobată operaţiunea...
Ce naiba faceţi?
Puneţi mâna pe el.
Sună la 112 Janet, 112.
Nu poţi scăpa, David.
David, mi-aş dori să mă asculţi.
Mă ocup eu.
David.
Îngreunezi mai mult situaţia decât ar trebui.
Ia-o uşor.
Este în regulă.
Nu, dle. Da, dle.
Înţeleg. Mă ocup de asta.
Nu pot face asta.
- Probleme, dle? - Da.
Ce vrei să faci?
Trebuie să-l resetăm. Adu valiza.
Glumeşti? Va trebui aprobat de preşedinte.
- Pune-l pe Legal să se ocupe. - Legal doar ce a sosit.
Nu cred că preşedintele va accepta resetarea.
Este vina ta. Nu vei obţine servieta.
Care-s opţiunile mele?
- Du-l cu preşul - Să-l duc cu preşul?
Ce se întâmplă aici?
Uite. Întrebări care-l mistuie până când va muri.
Nu va renunţa să caute răspunsuri. Nu se va opri.
Trebuie să-l supraveghem... pentru totdeauna
să ne asigurăm că nu vorbeşte.
Îţi mai aminteşti de cazul Torrez de acum 40 de ani?
Nu este aşa de grav.
Nu?
La final se vor înţelege cu el.
Complet?
De parcă ar avea de ales.
Cine naiba sunteţi?
Noi...
suntem cei care se asigură că totul merge conform planului.
Numele meu este Richardson.
Crezi că nu m-am aşteptat la asta?
Îţi pot citi gândurile.
Da, serios.
Alege o culoare.
Albastru.
Alege un număr. 17.
De ce te mai gândeşti să fugi?
Nu ştiu ce se întâmplă aici.
Ai privit în spatele cortinei care nu ştiai că există.
Cred că este dificil.
Nu este vina ta.
Te-ai plimbat prin lumea care trebuia ă fie ajustată.
Trebuia să-ţi verse cafeaua cum ieşeai din parc dimineaţă.
Te-ai fi dus sus să te schimbi şi ai fi ratat autobuzul
şi ai fi ajuns la muncă, cu 10 minute mai târziu ca de obicei.
Am fi plecat.
Trebuia să-mi vărs cafeaua?
Numim asta "ajustare".
Uneori când oamenii îşi varsă cafeaua
sau nu merge internetul
sau nu-şi găsesc cheile, cred că este noroc.
Uneori este.
Dar alteori suntem noi.
Imaginează-ţi totul ca un plan.
Când ajustarea nu este suficientă
facem o recalibrare.
Trimitem echipa de intervenţie şi îţi schimbă memoria.
Cum am făcut cu prietenul tău Charlie.
Apropo, este în regulă.
Nu trebuie să-ţi faci griji pentru el.
Acum...
trebuie să înţelegi ceva dacă vrei să-ţi dau drumul.
Bine.
Sunt puţini oameni care au văzut ceea ce ai văzut.
Vrem să rămână aşa.
Dacă ne divulgi existenţa
îţi vom şterge memoria.
Echipa de intervenţie îţi va reseta
emoţiile...
... memoria, toată personalitatea...
... se va şterge.
Prietenii şi familia vor crede că ai înnebunit.
Tu...
nu vei mai crede nimic.
Ai înţeles?
Nicio vorbă despre noi.
Bine.
Încă ceva.
Ai dat de o femeie dimineaţă în autobuz.
Elise.
Ce este cu ea?
Nu mai trebuia să o revezi.
Şi contează?
Contează.
Verificaţi-i portofelul.
Ce naiba este cu voi.
Haideţi! Nu.
Serios?
Ce naiba?
Bine?
Bine.
Bucură-te de restul zilei.
Pot merge. Sunt capabil să merg.
Ce faci pe podeaua mea?
Te-am sunat de 10 ori. Puteai răspunde.
L-am găsit. E în biroul meu.
Ce naiba faci?
Adună băieţii. Facem şedinţa.
Te doare capul?
Ce e în neregulă cu tine?
Avem sala mare de conferinţe de la 17. Hai să mergem.
Bună dimineaţa, domnule congresman.
Sigur eşti bine?
- Da. Tu? - Sunt bine. De ce?
Nu te doare capul sau ceva?
Nu, mă simt fantastic.
Este vorba de mine sau de conversaţie?
Dacă nu noi riscăm, atunci cine o va face?
Vreau să mă bag în ceva ce va schimba lumea
Să nu mai menţionăm...
David.
Da, adică, de asta am acceptat să lucrez aici.
Vino la mine în birou o secundă.
Ceva nu e în regulă.
Acum câteva ore te-ai reîntâlnit miraculos cu femeia visurilor tale.
Explică-mi de ce nu ai un rânjet până la urechi acum?
I-am pierdut numărul.
Ce?
Al femeii din autobus.
I-am pierdut numărul de telefon.
Tot ce mai am e prenumele ei.
Deci... nu o să o mai văd niciodată.
Îmi pare rău.
Cu adevărat.
Întreaga ta lume este cu susul în jos şi tu te gândeşti la o femeie.
Chiar dacă ai putea să îţi aminteşti numărul
nu o să reuşeşti niciodată.
Poate şi-a pierdut telefonul, schimbat numărul.
Orice crează până şi cea mai mică undă.
Numele meu e Harry, apropo.
Cea mai mică undă.
Voi îngheţaţi oamenii, mi-aţi îngheţat prietenul.
Avem nevoie de autorizaţie specială să facem asta.
Mişunaţi prin creierele oamenilor, îi faceţi să creadă orice...
Vorbeşte încet, David.
- Pot să vă aduc ceva? - Doar apă, te rog.
Prietenul tău va fi bine.
Recalibrarea înseamnă doar mici schimbări în modul de a raţionaliza al unei persoane.
Nu alterează emoţiile sau personalitatea.
Autorizaţie de la cine?
De la preşedinte.
Preşedinte?
E doar un nume pe care îl folosim.
Folosim multe alte nume.
Nu putem vorbi aici.
Ne vedem pe barca de la ora 16:00
şi o să răspund la ce pot.
Dacă ne dai de gol
chiar şi neintenţionat..
Ştiu, ştiu, fără memorie.
Richardson are autoritatea de a te reseta.
Adică să mă lobotomizeze.
Încearcă să nu uiţi.
Fii pe barca de la ora 16:00.
Pune întrebările, o să îţi răspund la ce pot.
Ce îi făceau lui Charlie?
Schimbau felul în care cântăreşte riscurile unei investiţii.
Fapt care va schimba traiectoria companiei aşa cum vor cei de sus.
Richardson putea să îmi citească gândurile.
Richardson voia să te sperie.
Nu, ştia numărul la care mă gândeam, culoarea.
Pentru că le-a pus ca alegeri.
Alege un număr, alege o culoare.
Nu putem să îţi citim mintea sau să îţi auzim gândurile.
Când iei o decizie mintea ta cântăreşte opţiunile.
Le putem prevedea.
Ştim când o să deviezi de la plan...
... pentru că dacă suntem destul de aproape...
... putem simţi când o să se întâmple.
Suntem aici doar pentru a te face să urmezi planul.
Doar pentru asta avem autorizaţie.
Ai voie să îmi spui lucrurile astea?
Adică, ne urmăresc acum?
Trebuie să monitorizăm întreaga lume.
Nu avem resursele umane să urmărim pe toată lume, tot timpul.
Şi e ceva despre apă.
Ne blochează abilitatea de a-ţi citi deciziile.
Eşti un înger?
Am fost numiţi şi aşa.
Suntem mai mult ofiţeri de caz
care trăiesc mult mai mult decât oamenii.
- De ce mă ajuţi? - Am motivele mele.
De ce nu mă lasă să fiu cu Elise?
Tot ce ştiu e că...
... la câte resurse au folosit...
... e foarte important pentru ei să te ţină departe de ea.
O să o cauţi, nu?
Nu o să o găseşti.
Or să se asigure de asta.
Şi chiar dacă nu ar încerca să te oprească..
Sunt 9 milioane de oameni în oraşul acesta.
Nu o să o găseşti niciodată.
Uită de ea. Viaţa merge înainte.
După 3 ani.
Opreşte! Opreşte autobuzul!
Elise. Elise.
- Bună. - David.
Da, eu..
am mers cu M6 la muncă în fiecare zi..
pentru 3 ani, sperând că voi da de tine.
E vreun loc în care putem merge să vorbim?
Nu trebuie să ajungi la serviciu sau ceva?
Tocmai m-am îmbolnăvit.
Nu te văd în 3 ani şi mă îmbolnăveşti.
Nu e întâlnirea ideală, ştii?
Ce cauţi?
Credeam că ne urmăreşte cineva.
Charlie, nu ajung la micul dejun.
Cred că trebuie să amân şi discursul, tocmai m-am întâlnit cu Elise.
Tocmai i-ai trântit telefonul în nas prietenului tău.
Da, dar ne cunoaştem de când eram copii.
- Ce discurs? - Nu contează, vrei să facem o plimbare?
Nu.
Avem multe de povestit.
Nu cred că trebuie să îţi anulezi discursul.
- Dacă nu te plac la sfârşitul plimbării? - O să îmi asum riscul.
Serios, nu mi-am schimbat numărul.
Sună-mă, aşa cum nu ai făcut ultima dată.
Dacă vii cu mine, o să îţi explic de ce.
Au trecut ani, de unde ştii că nu am un prieten?
Ai un prieten?
- Ar conta dacă am? - Da.
Dar nu o spui cu convingere.
- Bine, nu ar conta deloc. - Deci nu te deranjează
să fii un distrugător de relaţii.
Congresman! Cum vă merge, sunt din Red Hood.
- Sunteţi cel mai tare. - Mersi, încântat de întâlnire.
Dacă ai fi căsătorită, atunci m-ar deranja.
Acum spui doar ce crezi tu că vreau să aud.
Sunt singură.
Acum spune-mi scuza ta de rahat pentru care nu m-ai sunat.
- Nu am avut numărul tău. - Ţi l-am dat în autobus.
Am fost jefuit, mi-a fost luat.
- Haide.. - Mi-a fost luat portofelul, au luat...
De ce aş fi fost atât de interesat de tine în autobuz acum 3 ani...
... pentru ca apoi să nu te sun?
Pentru că, nu ştiu, aveai o prietenă, îţi părea rău.
- Îţi jur că nu am avut numărul tău. - Da, bine.
Îţi jur pe mormântul părinţilor mei.
- E serios.. - Da, ştiu, prea serios, dar e adevărat,
nu am avut numărul.
Nu ştiam nici numele tău de familie.
Ştii ce ciudat este să dai search pe Google la Elise.
Găseşti 757 milioane de rezultate?
Şi niciuna nu erai tu.
Avem o problemă.
Ce?
David Norris se abate de la plan.
Fiu de căţea.
Cum a găsit-o?
La întâmplare. A văzut-o pe stradă.
Nu trebuia să îl lăsăm să o întâlnească de la început.
Am urmat protocolul.
Tipul a mers cu acelaşi autobuz, în fiecare zi, pentru 3 ani.
Cine face aşa ceva?
După 3 ani încă îţi curăţ mizeria.
Hai să tăiem curentul la studioul lui Dave.
Sunt dansatoare.
Nu felul acela de dansatoare, perversule.
Sunt într-o companie de balet contemporan.
Cred că ţi-ai făcut o părere greşită despre mine.
Nu, cred că ăla a fost primul gând care ţi-a trecut prin minte.
Cred că ar trebui să mă inviţi la un spectacol.
Avem un spectacol mâine seară.
- E o invitaţie? - Nu, e o informaţie.
Ne ocupăm de director...
Totul se va termina în o oră.
Bună.
Decizia se apropie de plan.
La 36 de ore după ce se întâlnesc, nu va mai dori să-l vadă.
Uită-te la dosar.
Este ultimul lucru pe care l-ar accepta.
Ceva nu este în regulă. Văd puncte de inflexiune.
- Eşti bine? - Da.
Suntem pe cale să schimbăm locul repetiţiei.
Trebuie să te naşti cu corpul perfect.
Cu şoldul flexibili şi umeri şi un gât lung.
- Şi tu ai fost? - Nu, am avut noroc.
Asta după 15 minute de antrenament...
Vă pot aduce o bere?
- Da, mulţumesc. - Mulţumesc.
Uite.
Ce este asta?
Dacă se sărută.
Un sărut.
Doar atât este necesar?
Un sărut adevărat.
Dacă se întâmplă asta orice "ajustare" nu va fi suficientă
pentru a desface asta.
Cred că tot ce facem în viaţă
ar trebui să apară sub forma unui dans.
Nu cred că acesta este cazul meu.
Păcat.
Nu vreau să întrerup.
- Bună. - Bună.
- Mă bucur să te văd din nou. - Cum m-ai găsit?
Contează?
Bună treabă.
David, o mulţime de oameni aşteaptă discursul de deschidere.
Ai de făcut un anunţ, azi?
Nu poţi să-l anulezi din cauza mea.
Ţi-am spus că n-o să te scap din ochi.
- David, ce naiba? - Vrei să vii? Vrei să priveşti?
Da. Nu, vreau să spun, că nu pot... Trebuie să mă duc la repetiţie.
De fapt s-a mutat locul repetiţiei la docul 17, lângă pod.
De ce să nu ţinem discursul altă dată.
Nu, David, nu poţi face asta.
Mulţumesc.
Trebuie să pleci.
Nota de plată.
David locul repetiţiei e atât de aproape...
Îţi ia 3 minute ca să ţii discursul.
- Bine. - Vii când ai terminat.
- Păstrează restul. - Mulţumesc.
Sună-l pe Charlie, chiar acum.
Eşti sigură că nu vrei să ne plimbăm?
Nu, trebuie să merg acasă să mă schimb.
Ai întârziat, prietenul tău o să plângă.
Schimbarea locaţiei repetiţiei, a fost o idee genială.
Dar nu suntem în afara pericolului, încă.
Sună-mă când ai terminat.
Echipa de televiziune e aici, unde eşti?
David. Îmi pare rău.
Echipa TV a sosit. Trebuie să mergem.
Suntem bine.
Orice s-ar întâmpla, nu voi permite să stea nimic între noi.
Bine.
Pe curând.
Ce mai faci?
Mă bucur să te văd.
Mulţumesc. Ce mai faceţi?
Mulţumesc.
E bine să fiu înapoi în Brooklyn.
Am mutat repetiţia la Cedar Lake.
S-a făcut.
Am auzit o groază de speculaţii cum că aş ezita.
Am venit astăzi pentru a pune capăt acestor speculaţii...
Şi a spune tuturor că voi candida la senat pentru New York.
Repetiţia s-a mutat la Cedar Lake. Nu la Docul 17.
La naiba!
Mulţumesc.
Nu uita să menţionezi contribuţia bancherilor.
Mă asculţi?
David?
Nu pot lua măcar o pauză în cazul ăsta.
Bine, trebuie să ajung la docul 17.
Interviul începe în orice moment.
Voi vorbi cu ei mâine.
Trebuie s-o văd pe Elise, imediat.
De fiecare dată când apare, e ceva în neregulă.
E cu totul altceva.
- Ce oraş? - Manhattan.
- Ce număr? - Cedar Lake, o companie de dans.
Aveţi legătura.
Conexiune eşuată.
- Va cere să folosească telefonul. - L-am deconectat.
Pot folosi telefonul. Este o urgenţă.
Restaurantul de peste drum.
Am avut grijă de toate telefoanele de pe 3 străzi.
Tipul ăsta e mare belea.
Haide, să vorbim cu el.
Lumea este plină de femei.
Cred că am stabilit că nu este posibil.
A trecut ceva timp, trebuie să fi uitat.
Asta nu schimbă faptul.
Ne-aţi adus împreună de 3 ori.
Nu noi. A fost întâmplarea.
De ce vreţi să ne ţineţi separaţi?
Pentru că aşa spune planul.
- Planul e interpretat greşit. - Nu, mai ales când e vorba de tine.
Planul este greşit.
- Ştii cine l-a scris? - Nu-mi pasă.
Ar trebui să arăţi respect.
Dacă nu ar trebui să fiu cu ea, de ce mă simt astfel?
Nu contează cum te simţi.
Ceea ce contează e ceea ce este alb şi negru.
Nu ştii de ce nu ar trebui să fiu cu ea, nu?
De asta nu poţi să-mi spui, nu ştii.
Cine-i tipul ăsta?
Scuzaţi-mă, că vă întrerup prânzul, dar...
Este o urgenţă.
A văzut cineva de aici vreodată, un spectacol al baletului, Cedar Lake?
Cedar Lake, compania de balet.
- Da. - Bine, unde este?
Ticălosul.
Taxi! Taxi! Hei.
Taxi.
Taxi!
Poate ar trebui să iei metroul.
Şi redirecţionarea acestor taxiuri face parte din plan?
Cât timp va ţine? 20 de minute.
O oră?
Undele trebuie să fi încetat.
Nu contează ce-mi pui în cale. Nu voi renunţa.
Hei. Hei.
Taxi. Hei.
Eşti bine?
- Eşti bine? - Ce s-a întâmplat?
Te-ai ciocnit. Eşti bine?
- Cred că da. - Nu te mişca.
Eşti bine?
Alo. Am fost martor la un accident.
La intersecţia dintre străzile Water şi Dover.
Din păcate, sunteţi singurul martor.
Am dat deja declaraţii de 3 ori.
Cred că trebuie s-o faceţi din nou.
Înţeleg. Nici măcar nu eşti poliţist.
Eşti unul dintre ei.
Domnule, calmaţi-vă.
- Cineva ar putea fi ucis. - Domnule, calmaţi-vă.
Sgt, scuzaţi-mă.
Trebuie să stau aici?
- Sau o pot face la telefon. - Nu, domnule, puteţi pleca.
Bine. Acel om e colegul dvs?
Nu contează. Mulţumesc.
Vrei să câştigi 100 dolari?
Va trebui să încalci nişte reguli de circulaţie.
La intersecţia lui 26 cu 10 e o companie de balet, numită "Cedar Lake".
Nu te opri, nu te opri.
Feriţi-vă!
Ţine-o aşa.
Ticălosul!
- Fă un blocaj de trafic pe Broadway. - Am citit.
- O ia pe deal. - Nu ştiu cum s-o fac.
Scuzaţi-mă.
Oh, rahat! Următoarea.
Urăsc centrul!
Ne pare rău.
Vom pierde câteva puncte.
Tot ce-mi trebuie, este să văd un dans cu unduiri.
Ce? A blocat uşa?
- Tocmai a trecut. - Nu asta, următoarea.
Scuzaţi-mă. Sunt David Norris, am venit s-o văd pe Elise.
Să îl blocaţi.
- Pălăria. - Este aici?
Da, e în studio.
E prea târziu, a ajuns deja.
A primit raportul.
Bucură-te acum. Va trebui să urc acele scări.
E Thompson.
Nu are idee cu cine se pune.
Să facem o plimbare.
Intensitatea chimică dintre ei e mare...
S-au separat de două ori, dar avem şanse să-i aducem din nou împreună.
Totul părea un pic confuz, aşa că am cerut o anchetă în această dimineaţă.
- Ai mai fost aici? - Nu.
Bineînţeles că nu.
Se pare că David Norris şi Elise Sellas sunt meniţi să fie împreuna...
- Pentru au fost împreună. - Ce-au fost?
În anii 70 când s-au născut au fost împreună.
În 80, în 90...
Au fost până în 2005 când planul s-a schimbat.
Iar ea trebuia să stea cu Adrian.
Problema e că sunt remanenţe ale vechiului plan, ce-i ţinea împreuna.
Ei simt că aparţin unul altuia, chiar dacă nu mai e aşa.
În ciuda încercărilor noastre de a-i separa din nou.
Îţi petreci întreaga carieră sperând...
Că într-o zi vei primi o scrisoare cu litere roşii...
Ceva care poate să-ţi clădească un nume.
Primeşti una în cele din urmă şi e o scrisoare capcană.
Ce?
Vreau să spun că nu a fost vina ta.
- A fost sortit să fie împreună. - Ce?
Au fost, într-o versiune mai veche de plan.
De fapt, într-o duzină de versiuni iniţiale.
Mă întrebam, cum e să ai un aşa ghinion.
Ea a fost exact în acel autobuz, exact în acea zi.
Cum ar putea planul să se schimbe aşa?
Nu ştiu.
E dincolo de mine.
Atunci vom acţiona.
E interesant, a fost un timp.
Nu vom acţiona.
Nu vreau să-mi periclitez funcţia, asumându-mi riscuri prosteşti.
Atunci... ce facem?
Vom pasa acest caz sus,
la cineva cu capacitatea de a curăţa mizeria asta fără probleme.
- Să zicem, dlui Thompson. - Thompson?
Când era pe teren porecla lui era...
Ciocanul, da. Zdrobea această poveste de dragoste cu o lovitură...
şi îi forţa să revină la plan.
De ce strici o zi atât de plăcută?
- Haide! - Nu, nu dansez.
Haide, toată lumea poate dansa, trebuie să simţi muzica.
Mi s-a spus, că am probleme cu acest simţ.
- Cine ţi-a spus asta? - O grămadă de femei.
E dezgustător. Bine, ştii ceva?
Să alergăm până la acel stâlp.
Dacă vei câştiga, dansez pentru tine.
Dacă eu câştig, dansezi pentru mine.
- Până la stâlp? - Dacă vrei, da.
Ei bine, treaba e serioasă. Care sunt regulile?
- Nu există reguli. - Ticălosule! Oh, Doamne!
- Oh, Doamne! - Mi-ai provocat în pantofii ăia?
Bine ştii ce? Nu pot, ai dreptate.
Sunt pantofii nepotriviţi şi pot să-mi sucesc glezna.
- Nu te superi. - Păi, ai spus că, fără reguli...
Ai spus că ai avut probleme cu acest simţ.
- David, ai venit! - Eşti aici.
David Norris!
- Ce mai faci? - Ce faci?
Cum te simţi?
- Ce mai faci? - Poate ar trebui să-i scot cravata.
Categoric nu face asta.
Nu ar fi trebuit să revin aici, fără dansatori de rezervă.
- Am votat pentru tine. - Ce mai faci?
Norris, eşti un star rock!
- Ai copilărit aici? - Da, la 3 străzi în direcţia asta.
- Toată copilăria. - Ţi-a plăcut când erai copil?
Mi-am petrecut jumătate din timp în biroul directorului, până în clasa a şasea.
Da, a fost atunci când mama şi fratele meu au murit la o lună distanţă, aşa că...
- Îmi pare rău. - Nu, e în regulă.
Ţi-am spus povestea cum am fost inspirat să intru în politică
pentru că tatăl meu m-a dus la Senat şi stăteam împreuna? E adevărat.
Ceea ce nu ţi-am spus e că... A făcut-o imediat după ce au murit.
Şi... am căzut în depresie.
Aşa că a vrut să mă scoată de aici pentru o vreme.
Şi a planificat o excursie la DC. A făcut-o pentru că JFK era idolul lui.
Şi ne-am dus şi am stat în sala Senatului
şi ţin minte că îl priveam
şi am ştiut că asta era ceea ce vroiam să fac.
Îmi doresc să fi fost aici ca să vadă toate astea.
Asta a fost...
Nu mă aşteptam să ţi-o spun.
David?
Alo?
Sunt Adrian.
Hei...
Ce faci aşa devreme.
Nu, am fost...
Pentru că dormeam.
Nu, nu este. De ce m-ai sunat?
Bine, trebuie să închid. Nu, trebuie să închid.
Bine.
- Îmi pare rău. - E totul în regulă?
Da.
Oh, Doamne, a fost atât de ciudat. M-am trezit
şi nu erai aici, apoi a sunat telefonul
şi a fost fostul meu soţ... ceea ce este foarte ciudat.
Îmi pare rău, nu am vorbit despre aceste lucruri încă.
Sigur.
Ştii? Am rupt-o de ceva timp...
Şi s-a terminat, apoi mă sună de 4 ori într-o singură dimineaţă.
Te-a sunat de 4 ori în această dimineaţă?
Când v-aţi despărţit?
Acum 3 luni. Ca şi cum ştia că eram cu altcineva.
- A fost ceva serios? - Am fost logodiţi.
- Deci nu era aşa de serios. - Sigur.
Ce s-a întâmplat?
- Vrei să ştii? - Da.
A fost un om minunat, un coregraf şi dansator genial.
Am avut acelaşi grup de prieteni, ne ştiam de multă vreme.
Sună bine. De ce nu v-aţi căsătorit?
Din cauza ta.
Nu sunt o romantică fără speranţă, n-o să las să mi se întâmple asta.
Dar, odată ce am simţit... chiar şi un moment, ce am simţit cu tine
m-ai distrus.
- Ştiu acest sentiment. - Îmi dă fiori.
N-o să te rănesc.
- Nu trebuie să spui asta. - N-o să te rănesc.
E prima dată în 25 de ani, când nu mă simt singur.
E o mare responsabilitate pentru mine. Nu ştiu dacă mă simt confortabil cu asta.
E prea târziu.
Ştii? Trebuie să plec. Am un interviu imediat.
Ce-ai spune dacă ţi-aş zice că nu vreau să te scap din vedere?
- Sună bine - Vrei să mergi?
Da.
Se datorează faptului că eşti chipeş sau că Washington e atât de populat...
Nu vreau să spun că sunt hidoşi, anormali...
Scandalos de ciudaţi.
David Norris, doamnelor şi domnilor!
Scuzaţi-mă, doamnă. David Norris mi-a cerut să vă transmit un mesaj.
A fost solicitat într-o întâlnire şi este urgent...
A spus că vă sună imediat ce iese. Vă veni la spectacolul din seara asta.
Bine. Mulţumesc.
Pe aici.
Alo?
E frustrant, nu-i aşa?
Numele meu este Thompson.
- Ce s-a întâmplat cu liberul arbitru? - Am mai încercat asta înainte.
După ce aţi trecut de vânătoare şi cules la construirea Imperiul Roman, ne-am retras,
v-am lăsat să vă descurcaţi singuri.
V-aţi scufundat timp de 5 secole în evul mediu.
Până când am decis în cele din urma că ar trebui să intervenim.
Preşedintele a decis că ar fi bine să învăţaţi cum să vă faceţi treaba,
înainte să vă lăsăm liberi din nou.
Aşa că v-am dat Iluminismul, Renaşterea, revoluţia ştiinţifică.
De 600 de ani, vă spunem să vă controlaţi impulsurile prin raţiune.
În 1910, ne-am dat deoparte din nou.
În 50 de ani, ne-aţi adus Primul Război Mondial,
Marea depresie, Fascismul, Holocaustul...
Şi era cât pe ce să distrugeţi întreaga planetă,
în timpul crizei rachetelor din Cuba.
Apoi am decis să intervenim, înainte să faceţi ceva
ce nici măcar noi nu puteam repara.
Nu aveţi liberul arbitru, David.
Vi se pare că îl aveţi.
Te aştepţi să cred asta? Iau decizii în fiecare zi.
Eşti liber să decizi ce pastă de dinţi foloseşti, sau,
sau ce vei bea la masa de prânz. Dar omenirea nu e suficient de matură,
pentru a controla lucrurile importante.
Aşadar, voi controlaţi lucrurile importante.
Ultima dată când m-am uitat, erau destule probleme în lume.
Dar suntem încă aici.
Dacă vom lăsa lucrurile în mâinile voastre, nu ar mai fi.
Spune-mi de ce nu pot fi cu Elise.
Pentru că ultimul tip nu ştia.
Întâlnirea cu ea de la Waldorf de acum 3 ani, nu a fost accidentală.
Noi am făcut-o.
Ştiam că-ţi va inspira acel discurs.
Acel discurs, care te-a întors de la marginea uitării
dar şi care peste noapte te-a făcut să devii un lider în alegeri.
- Adică voi vreţi să câştig alegerile? - Asta şi încă 4 lucruri.
Şi nu vorbesc numai de alegerile de la Senat.
Eşti important, David. Foarte important.
Ce a vrut tatăl tău când te ducea la Senat, atunci când aveai 10 ani.
Ce vroia fratele tău când ai făcut promisiunea,
cu o zi înainte de a muri din cauza unei supradoze,
că nu vei fi ca el.
De ce crezi că meriţi să fii în fruntea oamenilor.
- Şi ai un gol acut, când nu eşti? - Nu face asta.
David, poţi schimba lumea.
Dar asta nu se va întâmpla dacă rămâi cu ea.
De ce vă pasă vouă pe cine iubesc?
Nu este vorba de ea, e vorba de tine.
- Dacă stai cu ea eşti afectat tu. - Ce mă afectează?
Sunt mai bine când sunt cu ea. Ai spus chiar tu, discursul...
În doze mici, Elise a fost un leac.
Dar în doze mari, te va distruge.
Destul.
- Preşedintele nu poate accepta asta. - Nu mai vorbi. Nu funcţionează.
De ce refuzi să accepţi ceea ce e evident?
Ai văzut ce putem face.
Nu te poţi îndoi că suntem cine pretindem a fi.
Uite,
nu e vorba despre cine sunteţi voi, ci despre cine sunt eu.
Nu poţi fugi de soartă, David.
Nu sunt de acord cu tine, despre care este destinul meu.
Ştiu ce simt pentru ea.
Şi asta nu se va schimba.
Tot ce am, se datorează deciziilor pe care le-am luat.
Şi am ales-o, mă înţelegi?
E 06:20. Dacă te duci acum, poţi ajunge la spectacolul Elisei.
E o dansatoare fantastică.
Credeam că am fost destul de clar.
Nu am menţionat un lucru...
Cred că nu am avut inimă.
Dacă rămâi cu ea, nu doar vei ucide visele tale, dar şi pe ale ei.
Ce?
Elise e pe cale să devină una din cele mai faimoase dansatoare din ţară.
Şi în cele din urmă una din cele mai bune coreografe din lume.
Dacă rămâne cu tine va sfârşi predând dans copiilor de 6 ani.
Când te uiţi înapoi, la toate astea David,
aminteşte-ţi...
Am încercat să fiu rezonabil cu tine.
Întotdeauna am auzit oamenii spunând...
"Nu poţi să te condamni pe tine pentru ce li se întâmplă celorlalţi. "
Dar în acest caz, tu chiar poţi.
Aceasta e ceea ce faci, David.
Este ceea ce ai făcut intrând într-o luptă
într-un bar, în noaptea când nu ai câştigat alegerile.
Ce ai făcut pentru a ţi se posta acea poză ruşinoasă în New York Post.
Ţi-am dat oportunităţi pentru care alţii ar ucide,
iar tu le-ai dat cu piciorul din cauza impulsurilor.
Nu trebuie să fii un geniu
ca să vezi că Elise nu te ajută în acest sens.
Este o entorsă, David. Dar dacă rămâi cu ea,
o să-i iei singurul lucru important pentru ea. Depinde de tine.
- E doar o entorsă. - Da.
Medicul a spus că voi fi bine într-o lună sau mai puţin.
- Nu ne-am aşteptat. - Sunt atât de uşurată.
Minunat, grozav. Eşti o dansatoare grozavă.
Te vei vindeca şi vei fi tot mai bună.
Trebuie să dau nişte telefoane.
Sunt foarte fericit pentru tine.
Gata. Thompson a terminat.
Ştiu.
Nu poţi lăsa să te afecteze Cum a fost cu familia lui.
Asta e treaba noastră.
Te-ai întrebat vreodată ... dacă e corect?
Adică, dacă este întotdeauna corect?
N-ajută la nimic.
Uite, Preşedintele hotărăşte, noi facem doar parte.
11 luni mai târziu.
În această dimineaţa am vorbit cu nişte prieteni din Monroe County,
şi le-am spus ceva care, probabil, m-aţi mai auzit spunând
dar voi continua să repet.
David Norris care şi-a petrecut ultimele două zile în turneul campaniei sale,
a primit ieri o veste grozavă.
Ultimele sondaje din New York îi dau un avans de 16 puncte
în faţa adversarilor, la mai puţin de o lună până în ziua alegerilor.
Timp de 11 luni de la depunerea candidaturii, Norris a condus..
Cu plăcere. Cu plăcere.
Mulţumesc.
Trebuie să citeşti asta. Oricum ai fi aflat la un moment dat.
Şi vreau să fiu aici, când faci.
Adrian Troussant şi coregrafa Elise Sellas,
se vor căsători săptămâna viitoare în NewYork.
Se căsătoreşte cu cel cu care a fost logodită.
- Eşti bine? - Cred că am...
Odihneşte-te, ai 16 puncte avans.
Acum nu mă pot gândi la asta.
Cerere de certificat de căsătorie.
Congresman, mă bucur să te revăd!
Prietenul tău ţi-a lăsat asta. A spus că vei trece pe aici.
De ce ai vrut să mă vezi?
Thompson a minţit când a spus, că nu poţi fi cu Elise, deoarece
te va abate de la destinul tău.
Atunci, de ce? De ce le pasă atât de mult?
Pentru că ea e împlinirea, David.
Dacă o ai pe ea, nu veţi avea nevoie să umpli acel gol din interiorul tău
cu voturi şi vise că într-o zi vei ajunge la Casa Albă.
Asta e important, dar nu e tot ce contează.
De ce eşti atât de diferit faţă de la ei?
Tatăl tău...
Era un om foarte inteligent.
Putea avea o viaţă mai bună.
Şi ceea ce am fi vrut să fie.
La fel şi fratele tău.
Dar planul lor a fost altul.
- Şi mama? - Nu m-am ocupat eu.
N-a fost o intervenţie din partea noastră.
A fost o întâmplare?
Îmi pare rău.
Thompson nu minte.
Vorbesc deja despre mine ca şi candidat la preşedinţie.
Am urmat discursurile lui şi sunt cu 16% mai sus.
Publicul te adoră.
Înainte s-o cunosc pe Elise era tot ce conta.
Nu mi-am dat seama până acum.
Nu pot să nu mă gândesc la ea.
Ştii unde se va căsători?
În faţa unui judecător, mâine dimineaţă.
E fericită?
Thompson nu te va lăsa să apropii de ea.
Nici în seara asta, nici mâine, nici altă dată.
Harry... e fericită?
O s-o iau înapoi.
Vrei să mă ajuţi? Mă ajuţi să ajung acolo?
Te vor simţi de la o poştă.
Nu dacă mă pot mişca la fel de repede ca tine?
Învaţă-mă să folosesc uşile.
Ploaia se va opri în următoarea oră.
Şi este singurul lucru care-i împiedica ne vadă în acest moment.
Dacă vom face asta, vom avea nevoie de toată noaptea.
Şi avem nevoie de un loc înconjurat de apă.
Întotdeauna deschide uşa rotind mânerul în sensul acelor de ceasornic.
Ce se întâmpla dacă rotesc invers?
Nu vreau să faci asta. Doar noi o facem.
Pune-ţi mâna pe umărul meu. Să n-o iei până când nu trecem pragul.
Sunt vreodată închise?
Nu atunci când porţi una din aceste pălării.
Ţine pasul, David.
- Ăsta este...? - Muzeul de Artă Modernă.
Da.
Închide uşa.
Asta-i staţia principală de pompare, din centrul Manhattan-ului.
Eşti la 10 străzi de Tribunal.
Aşteaptă aici.
Bună ziua. Ringul e deschis?
- Eşti bine, dragă? - Da, doar...
Vreau să fiu pe ring.
Manhattan este construit substrat peste substrat
asta e ceea ce numim "uşi".
Este mult mai complex să te orientezi în centru
decât pe aici.
Destinaţia... Center Street 60, sala de judecată 300.
Există sute de moduri de a ajunge la instanţă folosind uşile.
Vreau să învăţ cum să stai în substrat,
astfel încât Thompson, să nu te poată ajunge.
Bine, imediat după cantină există o uşă roşie,
care dă pe Broadway direct pe lângă Lenard Street.
Bine, continuă.
- După Lenard, la jumătatea străzii... - Bun, să presupunem că Thompson e acolo.
- Mă duc la est la Lafayette. - Nu, acolo e Crosby Street.
Opt uşi, dacă merg în zigzag, îmi va lua prea mult.
De fiecare dată când treci printr-o uşă, planul se modifică şi e mai greu de urmărit.
Deci, este mai sigur.
Vreau să înţelegi că nu a mai făcut nimeni asta înainte.
Aşa că în momentul în care treci prin prima uşă, dezlănţui iadul.
Gândeşte că toţi cei cu pălărie, sunt o ameninţare.
Indiferent dacă e de yankeu, şapcă sau chiar bască.
Gândeşte că oricine are pălărie lucrează cu Thompson.
Nici voi nu puteţi trece prin uşi fără pălărie, nu?
Da, e unul din modurile prin care preşedintele ne-a limitat puterile.
Apa este un alt mod.
M-ai întrebat ce fac dacă Thompson e în faţa mea pe Crosby Street, nu?
Corect.
Ce se întâmpla dacă îi arunc pălăria
şi fug înainte ca el să şi-o ridice?
E o idee bună. Improvizaţie. Avem probleme cu asta.
Cea mai rapidă cale e dacă trec prin uşa albastră.
Da, dar te expui riscului.
E mult mai periculos decât dacă treci prin celelalte uşi.
- Dacă voi reuşi, îi iau prin surprindere. - Dacă reuşeşti.
Haide, mai avem multe de făcut.
Tot ce este nevoie.
Tatăl tău obişnuia să spună asta.
Cred că nu ar trebui să vă identificaţi cu subiectul
ca să nu vă simţiţi vinovaţi.
Nu suntem făcuţi să avem emoţii aşa cum aveţi voi dar,
asta nu înseamnă că nu avem.
Unii mai multe decât alţii.
Eşti norocos, plouă din nou.
Trebuie să plecăm. Căsătoria este în 10 minute.
Avem timp. Să ajungi mai devreme e la fel de rău ca atunci când întârzii.
- Logodnica ta este aici? - Vine imediat.
Sala de judecată 300.
- Eşti bine? - Da.
- Aici e. - Bine.
- Voi alege uşa albastră. - Desigur.
Asta-i ca să treci, n-o pierde.
- Mulţumesc, Harry. - Mult noroc.
Se pare că domnul Norris, a folosit ploaia ca să fugă.
Trimite întăriri la căsătorie.
- Ce se întâmplă? - Nimic, sunt puţin nervoasă.
Am nevoie doar de un minut la baie, bine?
Sigur are o pălărie. Este în substrat.
Intraţi în substrat.
Nu, nu, e o urgenţă. Îmi pare rău.
Perechea numărul 22, vă rog să veniţi mai aproape.
- Noi urmăm, verifică? - Da.
Nu există nimic în pălărie.
- Nu este acolo. - Unde-i?
Unde este?
Te rog, nu te căsători cu tipul ăla.
Îmi pare rău. Şi ştiu ce trebuie să gândeşti acum,
dar nu poţi să te căsătoreşti cu el, nu-l iubeşti.
Am fost teribil, ştiu.
Nu mă atinge! Ce faci?
Ştii că nimeni nu m-a rănit aşa de mult ca tine?
Ştiu, îmi pare rău că te-am părăsit aşa cum am făcut-o.
Ştii? M-ai lăsat într-un nenorocit de spital! De ce ai făcut-o?
- Îmi parte rău, dar există un motiv... - Nu ştii nimic despre mine!
- Ceea ce mă face fericită! - Îmi pare rău că te-am rănit, am...
- Oh, Doamne. - Nu-ţi face griji despre el, e cu ei.
- Te rog ascultă-mă. - Ce ai făcut?
- Uită de el. - Ce faci?
Uită-te la mine.
Ştiu că mă iubeşti.
Asta spune că mă iubeşti şi te iubesc şi eu
deşi nu ar trebui să fie împreuna.
Pentru că uite, dar eu o ştiu că ar trebui să fiu cu tine
pentru că aşa simt. Te iubesc şi nu-mi pasă ce se întâmplă.
Vreau să-mi petrec restul vieţii cu tine. Chiar dacă va mai dura un timp.
- Sunt împreuna. - Cheamă echipa de intervenţii.
Spune-le că e prioritatea numărul unu.
Thompson desfăşoară echipa de intervenţie.
- Solicită prioritate maximă. - Mă ocup eu.
De ce te urmăresc?
- Vor să mă reseteze. - Ce vrei să spui?
Nu te-am minţit niciodată.
Te iubesc, Elise.
Lasă-mă să-ţi arăt ceva. Meriţi să ştii.
Ce se întâmplă?
Trebuie să mergem mai departe. Există o altă uşă aici.
I-am găsit. Pe 6th Avenue.
Prindeţi-i.
Oh, Doamne ce se întâmplă? Ce se întâmpla cu mine?
Tot ce trebuie să ştii, e că ne urmăresc!
Trebuie să ai încredere în mine.
Haide, haide, haide.
Găseşte o altă uşă!
Ce naiba se întâmplă? Ce naiba se întâmplă, David?
- Bine, îmi pare rău, îmi pare rău. - Cum ai făcut asta?
- Îmi pare rău. - Cum ai făcut asta?
Aceste uşi aparţin oamenilor care ne urmăresc.
- Cine sunt ei? - Nu ştiu cum se numesc...
- Dar vor să mi te ia. - De ce? De ce le pasă de noi?
Te-au rănit la gleznă ca să distrugă tot ce ai muncit toată viaţa.
Nu se întâmpla dacă nu stăteai cu mine!
- De asta te-am lăsat la spital. - Nu înţeleg.
Nu înţeleg.
Asta nu poate fi greşit.
- Asta nu poate fi greşit. - De ce cred că este greşit?
Cartea, cartea lor. Dacă pot afla cine a scris-o?
Bine, pot trece prin uşa asta... singur.
N-ai să mă mai vezi pe mine sau pe cei care ne urmăresc.
Sau poţi veni cu mine. Nu ştiu ce e de partea cealaltă.
Dar ştiu că vei fi alături de mine
şi asta e tot ce-am vrut din momentul în care te-am cunoscut.
Vin cu tine.
Bine.
Stai aproape de mine. Roteşte-l către stânga.
Oh, Doamne.
Nu puteţi intra aici.
Opreşte-i.
Haide!
Opreşte-i.
Harry Mitchell, sunteţi aşteptat în biroul preşedintelui.
Imediat.
Haide.
Hei, hei!
Cum aţi ajuns aici?
Împrăştiaţi-vă!
La naiba!
Haide înapoi.
Nu!
- Te iubesc. - Te iubesc.
Chiar crezi că ai putea ajunge preşedinte
şi astfel să-ţi schimbi destinul?
Să-ţi scrii propriul tău destin? Nu funcţionează aşa.
Ţi-am spus de ce.
Am un mesaj pentru dvs.
Am înţeles.
Chiar şi Thompson are un şef.
Harry?
- Tu eşti preşedintele? - Nu, l-ai cunoscut, sau pe ea.
Cu toţii am făcut-o.
Preşedintele apare în diferite moduri tuturor,
aşa că oamenii rar realizează când se întâmplă.
- Ăsta a fost un fel de test? - Într-un fel, totul este un test.
Pentru toată lumea, chiar şi pentru membrii Adjustment Bureau.
David, ai riscat totul pentru Elise.
Şi tu Elise, când ai intrat prin uşa de la Statuia Libertăţii
ai riscat şi tu totul.
Şi m-ai inspirat, se pare că l-ai inspirat şi pe Preşedinte.
- E despre noi? - Da.
Ce spune?
Spune că situaţia dintre voi a deviat serios de la plan.
Aşa că, preşedintele a rescris-o.
Bine...
- Acum ce urmează? - Acum...
Putem s-o luăm pe scări.
Cei mai mulţi oameni îşi trăiesc viaţa urmând calea stabilită,
prea speriaţi ca să exploreze o alta.
Dar ocazional apar oameni ca voi
şi depăşesc toate obstacolele pe care le-am pus în drum.
Oameni care îşi dau seama că liberul arbitru
e un dar pe care nu vor şti niciodată cum să-l folosească
până când nu se bat pentru el.
Cred că ăsta este adevăratul plan al preşedintelui.
Şi poate într-o zi... nu vom scrie noi planul.
O veţi face voi.
Sincronizare: DISTEL @ www.subs.ro