Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
Mulţumim pentru răbdare.
Apelul dvs e important pentru noi. Vă vom răspunde imediat.
Mulţumim pentru răbdare. Apelul dvs e important pentru noi.
Vă vom răspunde imediat.
Mulţumim pentru răbdare. Apelul dvs e important pentru noi.
Vă vom răspunde imediat.
Mulţumim pentru răbdare. Apelul dvs e important pentru noi.
Vă vom răspunde imediat.
Dnă Greenslade, vă mulţumesc pentru aşteptare.
M-am consultat cu directorul meu...
Rămâi pe fir o clipă şi vorbeşte cu mine.
- Vorbeşte cu mine. - Desigur.
Nu mi-e clar... Nu prea înţeleg ce încerc să comand.
Wireless-ul e acelaşi lucru cu Wi-Fi?
Şi ce legătură au fiecare dintre ele cu mărime benzii?
Dnă Greenslade, deoarece contractul nu e pe numele dvs,
înainte de a face modificări,
trebuie să ne consultăm pentru detalii cu titularul contractului.
Aş putea, vă rog, vorbi cu titularul contului?
Poftim?
V-am întrebat dacă aş putea discuta cu titularul contractului
înaintea efectuării oricărei schimbări.
Nu puteţi discuta cu el.
E mort.
A făcut atac de cord.
Am mai rămas doar eu.
Dnă Greenslade, deoarece contractul nu e pe numele dvs...
Lordul Justice Walton ne solicită preţioasa prezenţă.
Ai uitat?
Nu-mi plac petrecerile de ieşire la pensie.
Brânză ieftină, vin ieftin.
Discursuri nesfârşite.
De ce fac oamenii aşa ceva?
N-a spus nimeni nimic despre o petrecere de ieşire la pensie.
E nemaipomenit.
Abia aştept petrecerea mea de ieşire la pensie.
Într-o zi va fi a ta.
Într-o zi foarte apropiată.
Spui asta de ani de zile.
Stancombe spunea mereu că lătra mai puternic decât muşca.
Ca beneficiar al amândurora,
mărturisesc că niciuna din ele nu necesită o intervenţie chirurgicală.
Relaţia sa cu elevii
se baza pe respect.
Noi îl respectam, iar el aprecia asta.
Într-adevăr, până în ziua de azi, încă aştept răspunsul lui
în privinţa deloc binevenitei veşti că l-aş transfera.
În faţă prăpastia, în spate lupii.
Astăzi e ziua.
Graham?
Astăzi e ziua.
Există o gamă variată de oportunităţi de petrecere a timpului liber,
la doar o aruncătură de băţ.
Aşa cum spuneam, ceea ce vedeţi aici, se află la un preţ foarte competitiv.
Nu veţi găsi ceva mai bun pentru a cheltui banii puşi deoparte.
O altă mică particularitate,
nu neapărat pentru acum, pentru viitor,
şinele de pe perete care ajută să vă plimbaţi.
Iar aici e un buton de alarmă.
În cazul unei căderi neaşteptate, asistentul va sosi imediat.
Şi dacă am cădea în altă parte?
Poftim?
S-ar putea să nu ne putem plănui căderea neaşteptată...
- Exact în colţul în care e butonul. - Da, dar...
Nu s-ar putea că şinele să treacă prin mijlocul camerei?
- Scumpo. - Pentru a şi traversa pe lângă încercuire.
- Ne lăsaţi un moment? - Mulţumesc. Da.
Mulţumesc frumos.
Scumpo.
După 30 de ani în serviciul public, asta-i tot ce ne putem permite.
Ar ajuta la ceva dacă m-aş scuza din nou?
Nu.
Dar încearcă totuşi.
Dr. Mackenzie e rugat să meargă în salonul numărul 7.
Dr. Mackenzie în salonul 7.
Dră, vreau o ceaşcă cu ceai, şi o vreau imediat.
Căruciorul va sosi imediat.
Cât de rău trebuie să cazi pentru a primi atenţia cuvenită?
Zac aici de câteva ore.
N-a venit niciun doctor să mă vadă.
Nu e chiar adevărat, nu-i aşa, dnă Donnelly?
A încercat să vă consulte un medic, dar l-aţi alungat.
Care, acela? Poate să se spele cât vrea, nu se duce culoarea.
Vreau un doctor englez.
Un doctor englez...
De ce n-aţi spus aşa? Chem imediat pe cineva.
Mulţumesc.
Dnă Donnelly, acesta e dr. Ghujarapartidar.
Notiţele, te rog.
După aceea am lucrat ca analist de sistem câţiva ani,
dar mi s-a părut extrem de plictisitor.
Voiam să fac ceva mai creativ, care să se potrivească cu...
Scuză-mă.
În formular ne întrebau categoria de vârstă
şi vârsta celui pe care vrem să-l întâlnim.
În ambele cazuri am bifat între 25 şi 39.
Exact. Şi eu la fel.
În fine, nu te opri. Ceva mai creativ...
- Câţi ani ai? - 40 şi un pic.
Pe mine mă pasionează călătoriile, teatrul...
Adică te-ai născut la începutul anilor '40?
Judy, ştiu ce-ai întrebat.
Numele e Judith.
Judith, crede-mă.
Încă-s pe val.
Numai că nu găsesc pe cineva care să fie interesată.
Bună! Eu sunt Norman.
E o nebunie! Tu eşti nebună. Nu te poţi ridica şi să pleci aşa.
Şi totuşi, dacă eşti atent, exact asta se întâmplă.
- Ce se întâmplă? - Mama ta e dusă.
- Mama mea n-a fost niciodată acasă. - Vorbeşte tu cu ea.
- Pe mine nu mă ascultă. - Nimeni nu te ascultă.
Tot nu înţeleg ce se întâmplă.
Am rugat-o să fie bonă, iar ea spune că pleacă.
- Dar îţi place să fii bonă. - Mi-a plăcut aseară.
Am comandat pizza şi am stat treji până târziu.
Dar noaptea precedentă?
Am comandat meniu chinezesc şi-am stat treji până târziu.
Dacă nu pleci, diseară am putea face curry.
Mă tentează, dragilor, dar ştiţi că trebuie să plec.
Ştim.
Statul aici a împiedicat-o să-şi găsească un soţ.
Încă unul?
- Pa, bunico. - Pa, bunico.
Nu fiţi trişti!
Câţi soţi ai avut în total?
- Inclusiv al meu? - Mamă!
Mamă.
Mamă!
Mulţumesc.
Aşa. Spune unde, scumpo. Unde mergi?
N-am nici cea mai vagă idee.
Nu există altă cale. Chiar nu există.
Harold ne-a spus acum 3 luni.
Mi-e teamă că problemele s-au agravat.
Nu mai putem aştepta.
Trebuie să scoatem apartamentul la vânzare şi să începem să-i plătim datoriile tatii.
Am discutat cu Polly şi cu băieţii.
Desigur, am fost cu toţii de acord. Mama va veni să locuiască cu noi.
Cred c-aşa e cel mai bine, Evelyn.
Asta şi-ar fi dorit şi Hugh.
Bine. Rămâne stabilit. Discuţia s-a încheiat.
- Aşa obişnuia să spună tata. - Mamă.
Când nu există nicio discuţie.
Vreau să am eu grijă de toate pentru tine.
Aşa cum a avut el 40 de ani? Şi iată rezultatul.
De unde am putea şti noi ce şi-ar fi dorit Hugh?
Şi-ar fi dat seama ca să ne spună şi nouă?
Evident, apartamentul trebuie vândut.
Sunteţi foarte amabili, şi tu, şi Polly.
Dar nu voi veni să locuiesc la voi.
Aveţi nevoie de un şold nou, dnă Donnelly.
Nu este o operaţie dificilă.
Ţi-e uşor să spui asta. Nu tu te operezi.
În orice caz, ai nevoie de un şold nou.
- N-o să-l iau de la tine. - Nu, nu de la mine personal.
- Nici de la cei ca tine. - Înţeleg.
Când voi fi operată?
Mi-e teamă că veţi fi pe lista de aşteptare cel puţin 6 luni.
La vârsta mea, nu-mi pot face planuri aşa îndepărtate.
Nici măcar banane crude nu cumpăr.
Ar mai fi o cale.
Finanţăm din fondurile spitalului un sistem pilot
care ne permite să vă transferăm la un alt spital,
unde vor putea efectua intervenţia aproape imediat,
la o fracţiune din preţ.
E local?
Se pare că acoperă şi costurile zborului.
Când ţi-ai luat computer?
Cât s-a încărcat în bara de progres?
- Chestia aia de sus. Cât indică? - Ştiu ce-i aia, mamă.
Ce vrei să-mi arăţi?
Vino să-ţi petreci toamna vieţii într-un palat hindus,
sofisticat ca un conac de ţară englez.
Amplasat pe marginea oraşului Jaipur
şi împrejmuit de panorame ce-ţi tăie răsuflarea.
Avem propriile terase, curţi deschise,
cupole, arcade
şi balcoane cu baldachin ce abundă în confort opulent.
Într-adevăr, întreaga clădire emană o ambianţă istorică,
ce te poartă înapoi în timp, către maiestuoasa tradiţie Raj.
- E bine aşa? - Da, e bine.
Foarte bine.
Sunt 36 de ani şi 4 luni de când am fost invitaţi la bar,
iar tu n-ai vorbit niciodată despre India.
Vrei vreuna dintre aceste cărţi?
Poate vei avea din nou nevoie de ele.
- Dnă Megson. - Dle.
Vreau să păstrezi tu asta.
- Sunteţi sigur? - Absolut.
E puţin crăpată în partea de jos,
dar cred că deja ştii asta.
Am locuit aici...
cu mult timp în urmă.
Nu vor exista lecţii de golf.
Tocmai bine. Nu-mi permit taxa eco.
Un azil de bătrâni?
E o desfăşurare de lux.
Toţi rezidenţii au atins vârsta de aur.
Ca la Costa Brava?
Da, dar cu mai mulţi elefanţi.
Ştii ce vei găsi acolo. Indieni.
O mulţime.
Chipuri măslinii şi inimi întunecate.
Miros de curry.
Şi nu mai vezi pe nimeni dintre ai tăi, nu?
Adică... umblă în găşti.
Le e mai uşor să te buzunărească, să-ţi taie gâtul...
Ştiţi ceva? Descurcaţi-vă singură de aici.
Trebuia să mă duci în apartamentul meu.
Soţia mea e din Mumbai.
Nu mă învinovăţi pe mine, amice. Tu te-ai însurat cu ea.
Soţia mea e din Mumbai.
S-a gândit cineva ce se întâmplă când ajungi dincolo?
Au spus că ne va întâmpina cineva la Jaipur.
Cum vom afla că eşti bine?
Vă sun. Au şi acolo telefoane, să ştii.
- Sau poţi să-mi citeşti blogul. - Ce să-ţi citesc?
Pe internet.
Conectează-te oricând ai chef şi citeşte-mi noutăţile.
Sper că-n primul articol îţi vei anunţa întoarcerea.
Nu cred că plătesc şi întoarcerea.
Înainte să plec, mă-ntreb şi eu, poţi spune ceva să mă susţii?
N-am mai făcut în viaţa mea aşa ceva.
N-ai făcut absolut nimic fără tata.
Nu cred că vei face faţă.
Hai să aflăm, nu?
Zborul de legătură spre Jaipur e tot la clasa I?
Aşa este.
E dificil să obţii un anumit standard în ziua de azi.
A trebuit să flirtez atât de serios cu agentul de turism,
încât aproape a fost o partidă de sex la telefon.
E ziua mea norocoasă.
Domnule.
Am vrea s-aruncăm o privire în această geantă, dacă nu vă deranjează, dnă.
Ce v-aţi luat aici?
Câteva gustări PG Tips.
Şi nişte sos de ciocolată.
31 de tablete de ciocolată Hobnobs.
Acolo e ceapă murată, iar în cealaltă sunt ouă murate.
Sunt doar murături. Murături.
- Fără lichide în avion. - Ce vrei să spui?
Vreau să spun că nu puteţi lua ceapa murată
sau ouăle murate.
Murături simple aveţi voie.
Evident, toţi am mai citit câte ceva de Kipling,
însă o considerăm o oportunitate de-a explora o altă cultură
şi de a ne face prieteni noi.
Judecătorul curţii supreme este exact genul de musafir la care speram.
Nu-i aşa, Douglas?
Poftim?
- E prima vizită în India? - Da.
Nu pari un turist experimentat.
Nu sunt.
Dar am citit ghidurile turistice.
- Ar trebui să fie acolo. - Nu.
Bună.
Bună ziua. Nu s-au făcut prezentările. Norman Cousins.
Madge Hardcastle. E o plăcere.
Joacă-ţi cum trebuie atuurile şi va fi.
- Uite, e fotoliul meu rulant. - Poftim? Da, da, aşteaptă.
Puteţi fi puţin atenţi, vă rog?
Vă anunţăm cu regret anularea zborului 105 spre Jaipur,
datorată vremii nefavorabile de la destinaţie.
Ne cerem scuze pentru cauzarea oricărei neplăceri.
Bun.
Sigur că-i o idee bună.
În cine să ai încredere dacă nu într-un judecător al Curţii Supreme?
Presupun că astfel vom cunoaşte mai bine ţara.
Dacă întreabă cineva, spui că eşti mama mea.
N-aş vrea ca lumea să creadă că suntem împreună.
În visele tale!
Douglas, nu spun deseori asta,
dar s-ar putea să ai dreptate.
Ţara pare mai civilizată decât ai putea crede iniţial.
Bine. Mulţumesc.
Autobuzul ne va duce în centrul oraşului,
iar în continuare putem merge cu câte un tuk-tuk.
- Ce-a spus? - E acolo. Da, e acolo.
Aici. Cel galben. Acela.
Uitaţi-vă la autobuz!
Nu sunt suficiente locuri libere!
Prima regulă a Indiei: întotdeauna este loc.
Aşa.
Scuze.
- Hopa sus. - Ce aventură, Pip!
Să sperăm.
Îmi place la nebunie!
Mulţumesc.
Eşti nebun?
Evită alimentele ce nu provin de la un vânzător cunoscut.
Probabil sunt spălate în apă murdară.
E doar un sandviş.
Minunat. Vreau cu brânză, şuncă şi streptococ.
Sau cu bacterii, salată verde şi roşii.
Vrei să guşti?
Cred că se numeşte aloo ka paratha.
Nu, dacă nu pot pronunţa, nu vreau să mănânc.
De când eşti aici?
De 40 de ani.
Atât am fost eu căsătorită.
Soţul meu a decedat recent.
Îmi pare rău.
Crezi că vom fi cu toţii bine?
Doamne, nu mă-ntreba pe mine.
Mi-e mai teamă decât ţie.
Nu.
Va fi extraordinar.
Ce este mai exact un tuk-tuk?
Uite! Ce-i aia? Uite!
Am ajuns?
Ei bine...
- Aici! Cu grijă! - Scuze.
Bun venit la cel mai bun hotel exotic Marigold!
E un indian acolo.
O să-mi placă aici.
Sunt păsări în cameră.
Clădirea asta e în ultimul hal.
Probabil n-o să funcţioneze toate aşa cum v-aţi aştepta.
Dar ca manager,
director executiv şi supraveghetor al Hotelului Marigold,
pot să vă spun cu mândrie că edificiul a rezistat timp de secole
şi va continua să reziste mult mai multe, renovată 100%.
Vă rog să mă urmaţi. Cu grijă, să nu deranjaţi piatra de acolo.
După colţul acesta,
vom ajunge cu succes...
în camera dvs.
Unde?
Aici. Înăuntru.
Dragule, camerele au uşi.
Tu îmi prezinţi o nişă.
Va sosi şi o uşă în curând, cu siguranţă.
Cât de curând?
Haideţi să nu ne îngrijorăm din cauza detaliilor, dnă Hardcastle.
În loc să vorbim despre uşi,
mai bine ne-am bucura de libertatea de a cutreiera.
- Camera ta are uşă? - Una foarte folositoare.
Bun. Acolo o să stau.
Vei merge la spital
după ce-ţi vei reveni satisfăcător după călătorie.
Operaţia necesită 5 zile de internare şi se efectuează sub anestezie totală.
Înlocuirea unui şold, de obicei durează două ore.
Chirurgul va îndepărta partea superioară a coapsei
şi o va înlocui cu un os artificial.
E o procedură de rutină.
Ai vreo cariocă la tine?
De ce?
Vreau să-l însemnez.
N-aş vrea să-mi operezi şoldul greşit.
Vreau să mă cazez la celălalt hotel, cel din broşură.
Dnă Ainslie, pregătiţi-vă să fiţi uimită.
Aceasta este clădirea respectivă, dnă.
Ai prelucrat-o în Photoshop!
Nu, am oferit o viziune a viitorului.
Desigur, speram ca până acum să reprezinte deja prezentul.
În India avem un proverb.
În final totul va fi bine.
Dacă nu e bine, înseamnă că încă nu-i finalul.
Ar fi mai bine dacă ne-ai rambursa.
Desigur. Desigur. Dacă asta vă doriţi, aşa va fi.
Nu e absolut nicio problemă. Vă voi rambursa integral.
- Da? - Categoric, dnă.
- Imediat? - Cu siguranţă aşa voi face.
Imediat în următoarele 3 luni, bine?
Ai încercat să-l zdruncini puţin?
Da, am făcut asta.
L-ai izbit uşor de câteva ori de birou?
Da, am făcut şi asta.
Bine.
Bun.
Cum de te afli în India?
Mi-am investit toţi banii din fondul de pensie
în compania de pe internet a fiicei noastre.
M-a asigurat că imediat ce va demara afacerea,
iar conversia de la virtual la numerar va deveni viabilă,
va putea să-mi înapoieze banii.
Nu prea ştiu ce înseamnă majoritatea acestor cuvinte.
Se pare că nici ea nu ştia.
Poftim. E ca nou.
- Serios? - Nu, bineînţeles că nu.
Vrei să nu-ţi repar scaunul acela?
Aş putea face şi asta.
Aşteptam de mult timp momentul acesta,
pentru a vă prezenta, în onoarea venirii voastre,
friptură britanică de bun venit pentru toată lumea.
Pregătită cu drag de către mine
şi cel mai loial ajutor şi prieten, Young Wasim.
- De care friptură? - Cu un minunat gust de Blighty.
De care friptură?
Friptură de capră şi curry.
Dragi prieteni, v-aţi găsit calea spre locul acesta,
moştenit de la dragul meu tată,
pe care l-am restructurat din ruinele viselor sale spulberate
şi pe care l-am intitulat Marigold, cel mai bun hotel exotic
pentru cei în vârstă şi frumoşi.
Da, am folosit intenţionat aceste cuvinte.
Aţi auzit cu toţii chemarea înserării
şi mulţi ani trecură peste voi.
Cine ştie câte zile v-au mai rămas?
Suntem extrem de onoraţi c-aţi ales să petreceţi acel timp cu noi.
Vă rog...
Ce-a păţit? Douglas, fă ceva.
Lăsaţi-mă să trec, vă rog. Fratele meu e doctor.
Scuzaţi-mă, vă rog.
- Omul e mort. - Dumnezeule!
Vă rog, trebuie să-i acoperim faţa.
Să-i păstrăm demnitatea în acest moment cumplit.
Îmi pare rău, amice.
- A tuşit. L-am văzut tuşind. - S-a mişcat.
E viu.
Am aţipit?
E în regulă. N-a murit.
- Abia aşteptam mâncarea aia. - E Iadul.
- M-am speriat. - Sunt în Iad.
Hotel Marigold, Jaipur. Ziua a noua.
Obiceiurile noastre se sting mai uşor decât credem şi se formează altele noi.
Nu mai ascult dimineaţa ştirile postului de radio 4.
Ascult ştirile crainicului din Jaipur.
În curând s-ar putea să mă obişnuiesc şi cu furtuna de claxoane şi vânzători.
Un moment.
Carburatorul, dle. Carburatorul s-a stricat.
Mai există undeva în lume
un asemenea asalt asupra simţurilor?
Cei ce cunosc ţara de mult, îşi văd de treburile lor.
Însă nimic nu-l poate pregăti pe cel neiniţiat
pentru excesul de zgomot şi culoare,
pentru căldura, mişcarea,
mulţimea ce mişună continuu.
Soony îşi efectuează propriul asalt asupra simţurilor noastre,
cu feluri exotice de mâncare pe care le cere zilnic de la bucătărie.
Mooli moong dal,
bagara baingan,
banjara gosht,
paneer methi chaman,
mutton vindaloo.
Iniţial eşti copleşit.
Însă treptat constaţi că e asemeni unui val.
Dacă i te împotriveşti, te răstorni.
Dnă Donnelly!
Dacă te scufunzi în el, poţi înota spre partea cealaltă.
Scuză-mă, poţi să-mi spui unde se află această adresă?
Gata. Gata. Nu mai am.
Nu mai am.
E o lume nouă şi diferită.
Provocarea e să-i faci faţă.
Şi nu doar să-i faci faţă, dar să şi evoluezi.
Graham vorbea despre un templu minunat.
M-am gândit c-ai vrea să vii cu mine.
Sunt soţia ta. Ne cunoaştem?
Preferi să stai aici toată ziua?
Da, având în vedere alternativa.
Când ies să mă plimb dimineaţa, toţi copiii de pe stradă îmi zâmbesc.
Pentru că le dai bani.
Bine.
Mă duc singur.
- Sigur nu e adresa corectă. - Asta cred şi eu, saab.
Dar era un şir de case acolo. Erau locuinţe.
Pot să vă duc în altă parte?
Nu. Nu, nu, nu. Nu.
Asta-i tot deocamdată. Mulţumesc.
- Poftim. Mulţumesc frumos. - Eu vă mulţumesc, dle.
- Scuză-mă. - Da.
- Cândva erau case aici. - Au fost demolate.
Şi ce s-a întâmplat cu oamenii, cu familiile lor?
S-au mutat în altă parte.
N-o ţine aşa strâns cu mâna dreaptă.
Paleta.
Da, e doar pentru direcţie.
Ţine cotul stâng ridicat,
ca să nimereşti mingea.
- Mulţumesc. - Bine.
Sunteţi pregătită să mergeţi acasă, dnă Donnelly.
Aceea nu e casa mea.
Vreau să mă întorc în Anglia.
Imediat ce veţi putea sta în picioare şi urca într-un avion, puteţi pleca.
Până atunci, insist asupra recuperării.
Cum simţiţi şoldul?
Probabil au avut noroc.
E ciudat.
Cu cât fac mai multe operaţii, cu atât devin mai norocoşi.
Nu mi-am dat seama. Mă scuzaţi.
Îmi pare foarte rău.
Îmi pare extrem de rău.
- Spuneţi. - Scuzaţi-mă.
Caut această adresă.
- Da. - Înţelegeţi?
Mă puteţi ajuta să găsesc locul acesta?
Da.
Da, adică înţelegeţi, sau da, adică mă puteţi ajuta?
Da. Da.
Bine, înseamnă că amândouă, nu?
Da.
Dă-mi mingea.
Îl bat eu.
O să iei bătaie, unchiule.
Joacă şi tu cât mai rău.
Haide, Sanjay. Poţi reuşi!
Haide, Sanjay.
Am simţit nevoia de viteză.
Da!
Eşti bine, unchiule?
Da. Da, mă simt bine.
Vă apreciem obişnuinţa. E foarte importantă pentru noi.
Putem să vă aducem la cunoştinţă noile noastre...
Sigur nu vă pot oferi nimic?
Avem ceai pentru dejun englezesc. Ceai puternic, cum îi spuneţi voi.
Ceai tare? Ceai tare.
Nu, mulţumesc. Nu mi-e sete.
Spuneţi-mi. Cu ce vă pot ajuta?
Nu cred că mă puteţi ajuta. Scuzaţi-mă, nu trebuia să vin.
Nu, staţi.
V-am văzut reclama din ziarul local
şi era specificată în mod expres abilitatea de a discuta cu cei în vârstă.
Dar nu e ceea ce mi-am imaginat.
- Aţi venit să vă angajaţi? - Mă scuzaţi. V-am irosit timpul.
Toţi cei ce lucrează aici au absolvit o facultate bună.
E un loc pentru oameni ambiţioşi, pentru tineri.
Da, mi-am dat seama acum. Îmi pare rău.
Ba nu. Vă rog, luaţi loc.
Staţi jos. Vă rog.
Chiar e tare ceaiul?
Da. Noi înmuiem biscuiţi în el.
Îi înmuiaţi?
Adică băgăm biscuitul în ceai
şi îl lăsăm să se îmbibe.
Încercăm să calculăm momentul exact dinainte ca biscuitul să se dizolve,
pentru a-l băga în gură
şi a savura perfectă contopire a biscuitelui cu ceaiul.
E mult mai relaxant decât pare.
Poate ne-aţi putea ajuta până la urmă.
Credeam că nu vii.
Te-am dezamăgit eu vreodată?
Nu-mi răspunde.
Trebuie să plec.
Pleacă din locul acesta. Vino să lucrezi pentru mine.
Nu-ţi permiţi să mă ai.
Nu-mi permit nimic.
Mi-e dor de tine.
Vin la tine diseară?
Hai să ne întâlnim în altă parte. Închiriez o cameră la hotel.
Sonny, deţii un hotel. Are multe camere.
Unele dintre ele sunt ocupate cu chiriaşi adevăraţi.
Care plătesc?
De ce eşti curioasă? Nu e o însuşire atrăgătoare.
Sunaina.
Bună, Jay.
Sonny, băiatule.
Nu-mi spune aşa.
Dacă vrei să-ţi faci de cap cu sora mea, n-o face în public.
Să mergem.
Bună seara, dle judecător!
Bună seara, dnă Ainslie. Ai avut o zi plăcută?
Ce-ai făcut astăzi?
Am început din dormitorul meu,
unde am petrecut câteva ore dându-le nume gândacilor.
După care am servit un prânz ce o să-mi provoace arsuri
şi am venit aici să mă uit orbeşte la o carte,
aşteptând ca cineva, oricine, să mă salveze.
Mă bucur că ai fost tu.
De ce nu ieşi în oraş? Sunt foarte multe de văzut.
Viaţa întreagă se află aici, dnă Ainslie, crede-mă.
Pot să vorbesc cu bucătarul, dacă doreşti.
Vrei un pui la grătar cu orez?
Aş aprecia din suflet.
Bine.
Bună seara.
Te rog. Te rog, ia loc.
Mulţumesc.
Sper c-ai avut o zi plăcută.
Prefer s-aud cum a fost a ta.
Am obţinut un loc de muncă. Primul din viaţa mea.
Voi fi un fel de consilier cultural.
E un rol pe care sunt convins că-l vei interpreta cu mare distincţie.
Te rog să nu mai spui nimănui.
Sunt flatat că mi-ai spus.
Bună seara familiei Ainslies.
- Ai avut o zi plăcută? - Spectaculoasă, aş zice.
Am fost la templu de care-mi spuneai că e un loc al meditaţiei şi liniştii.
A fost într-adevăr uimitor.
Datorită spiritualităţii nici n-am mai observat mirosul baligii de elefant.
Nu era niciun elefant, din păcate.
Credeam c-o să te văd acolo. Unde ai fost?
Chiar, unde mergi în fiecare zi?
Tocmai îi povesteam dnei Greenslade.
Sigur n-o va deranja să te asculte din nou.
Am vorbit cu bucătarul pentru tine. Nu e nicio problemă.
Ai auzit, Douglas?
Mâncare la grătar. Mană cerească!
- Nu sunt obligat să mănânc şi eu, nu? - Nu am cuvinte să-ţi mulţumesc.
Ar trebui să vezi acest templu.
Mi-ar plăcea foarte mult.
Dar poate să îţi iei ceva să-ţi astupi nasul.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Dnă Greenslade?
Evelyn.
Te deranjează dacă-ţi arăt ceva?
Am crescut aici, la mică distanţă.
Era o casă mare. Am avut servitori.
Le cunoşteam soţiile şi copiii şi...
unul dintre băieţi... Manoj...
a devenit prietenul meu.
Am jucat mult cricket împreună şi...
Ei bine, jucam totul împreună, şi a fost aşa mai mulţi ani.
Apoi...
Apoi într-o noapte...
a devenit altceva.
Am avut câteva luni împreună. Am avut asta.
iar apoi... Apoi a fost un weekend în Udaipur...
unde...
stăteam la marginea lacului şi urmăream apusul soarelui.
Şi îmi amintesc că mă gândeam că nu voi mai fi niciodată atât de fericit.
Şi... am avut dreptate.
Pentru că, brusc, se terminase.
Am adormit, iar ei ne-au găsit.
Ei bine, pentru mine a fost rău.
Dar eu ştiam cine eram, şi cred că şi familia mea bănuia.
Dar pentru...
Pentru Manoj, ruşinea era absolută.
Tatăl său a fost concediat. Familia sa a fost gonită. Toţi.
Şi...
Ei bine, nu ştiu ce aş fi putut face.
Dar ar fi trebuit să fac mai mult decât nimic.
Eu doar... Am lăsat să se întâmple.
Nu m-am luptat deloc. Eu...
Iar apoi...
Apoi m-am întors în Anglia la Universitate.
Şi... întotdeauna am spus, ştii, ca o să mă întorc. O să mă întorc.
Dar nu m-am mai întors niciodată.
Până acum.
Iar acum cred...
Dacă sunt ultima persoană din lume pe care vrea să o vadă?
- Tu vrei să-l vezi? - Da.
Da, da.
Atunci trebuie să-l vezi.
Acum suntem pe deplin operaţionali, dle Maruthi,
este clar că, cu o mică injecţie de capital pentru cea de-a doua fază a dezvoltării,
Hotelul Best Exotic Marigold se poate ridica precum pasărea Phoenix...
la gloria sa de altădată.
Şi, uite, când mă refer la o mică injecţie de capital,
mă refer în sensul... de medie.
- Posibil mare. - Hotelul ăsta nu a avut niciodată glorie.
Atunci rămâne doar partea cu pasărea Phoenix.
- Câte camere vor fi? - Multe.
- Cât de multe? - Foarte multe.
Foarte multe camere, fără îndoială.
- Nu sunt un om al detaliilor, dle Maruthi. - Nici tatăl tău nu era.
Dle Maruthi, vă prezint unul dintre oaspeţii noştri cei mai dragi.
Dragă dnă Donnelly,
descrieţi-ne vă rugăm, cu cât mai multe detalii puteţi,
experienţa dumneavoastră cu privire la ambianţa şi atmosfera
hotelului The Best Exotic Marigold.
Nu am cuvinte pentru asta.
Inteligenţa englezească pe care o iubim atât de mult.
Mulţumesc, dnă.
Vezi tu, roata se învârte, dar, ştii, hamsterul este mort.
- Mamă, ce cauţi aici? - M-ai sunat, am venit.
Nu, nu puteam să te sun. Telefoanele nu funcţionează.
Din cauza asta am venit.
- Aşteaptă! Mamă, ăsta este biroul meu! - Cine este omul acela?
Conţinutul acestui birou este al meu. Nu deschide sertarele.
Trebuie să insist să nu deschizi sertarele.
Spune-mi. De ce ai venit?
Am nevoie de un motiv să-mi vizitez fiul favorit?
- Nu. El este într-o vilă în Delhi. - Bine, al doilea fiu favorit.
A plecat în Canada să se îmbogăţească.
- Şi a reuşit. - Aşa cum o să reuşesc şi eu!
Am avut un vis, mamă. Unul genial.
Să depăşim bătrâneţea. Şi nu doar pentru englezi.
Exista şi alte ţări cărora nu le plac bătrânii.
Sonny, fraţii tăi deţin fiecare câte o treime din acest hotel.
De asemenea, au dreptul şi la o treime din profituri, nu?
Succesul nu vine peste noapte, mamă.
Asta este o gândire vizionară, şi are nevoie de o strategie pe termen lung şi de răbdare.
Ce mai face prietena ta?
Abia aştept să o cunoşti.
Şi eu abia aştept să o cunosc pe fata cu care o să te căsătoreşti.
Provine dintr-o familie foarte bună din Delhi, o familie foarte bună.
O să mă căsătoresc cu cine vreau, mamă. Nu am nevoie de permisiunea nimănui.
Bănuiesc că prietena ta îţi bagă în cap toate prostiile astea, nu?
Un motiv foarte bun ca să nu te căsătoreşti cu ea.
- Şi dacă o iubesc? - Ăsta este un motiv şi mai bun.
Acum du-te şi pune-l pe Young Wasim să îmi aducă bagajele din maşină.
Nu poate căra. Are probleme cu spatele. Aşteaptă. Bagajele tale?
- Cât timp o să rămâi? - Atât cât trebuie.
Dragă, nu o să reuşeşti să faci nimic maturând aşa.
Ani de zile am avut grijă de o casă minunată.
O ţineam curată lună. Trebuie să maturi cu o mai mare apăsare.
Nu vorbeşte engleza.
Ea este ceea ce ei denumesc "de neatins".
Pentru un indian, până şi umbra ei este poluată.
Namaste.
Unde te duci în fiecare zi? E vorba de o femeie?
Te duci după ceva bun? Să te distrezi?
Nu, nu, nu. Nu cred.
Sunt gay...
Cu toate că în prezent, mai mult în teorie decât în practică.
Ne vedem mai târziu.
Clubul Viceroy a fost deschis de către însuşi Lordul Kitchener,
şi multe dintre instalaţii au rămas neschimbate de atunci.
Da, văd asta.
Poate îmi poţi spune mai multe despre clientelă.
Maharajahi, proprietari de terenuri bogaţi şi văduvi?
Nu este politica acestui club să divulgăm detalii despre membri noştri, dnă.
- Bună dimineaţa, Excelenţa Voastră. - Bună dimineaţa.
Unde mă înscriu?
Taxa de înscriere este de 120.000 rupii,
şi apoi va fi o taxă de 15.000 de rupii în fiecare lună.
Mă întrebam dacă pot primi o reducere, ca urmare a situaţiei mele.
Situaţia dumneavoastră, dna?
Da. Speram să nu fiu recunoscută,
dar sunt membră a familiei regale.
- Ce membru, dnă? - Eu sunt Prinţesa Margaret.
Este o onoare să vă cunosc, dnă.
Şi va complimentez pentru cât de bine arătaţi,
în special luând în considerare că aţi murit acum nouă ani.
Numele dumneavoastră real, dnă şi 120.000 rupii.
Ştii unde se duce.
Ştiu că ştii, dar nu vrei să-mi spui.
Îl pot aduce biscuiţii Hobnobs aici, ştii. Cunosc o modalitate.
Atât de mulţi cât pofteşti.
Cu lapte sau fără.
Se duce la arhivele publice.
Mama nu vrea să ne căsătorim.
- Nu m-a cunoscut încă. - Nu trebuie să te cunoască.
Ştie că nu eşti din Delhi,
că familia ta nu are bani şi ca tu lucrezi la un call center.
Eşti parte a Indiei moderne, pe care ea nu o doreşte.
- Atunci trebuie să-i spui ceea ce vrei. - Încerc.
Încearcă mai mult.
Mă iubeşti, Sonny?
Sentimentele mele pentru tine nu pot fi reduse la un singur cuvânt.
Este un cuvânt frumos. Oamenilor le place să-l audă.
Ştii, va fi mai uşor să vorbesc cu mama când hotelul va avea succes.
Şi dacă nu va avea succes?
Totul va fi în regulă în cele din urmă.
Şi dacă nu este totul în regulă, atunci nu este încă sfârşitul.
- Sonny! - Va avea succes.
Trebuie.
Pentru că atunci o să-ţi poţi înfrunta familia?
Pentru că atunci pot sta lângă tine.
Eşti în regulă, mătuşă?
Da. Sunt pe cale să ţin primul discurs în public din viaţa mea.
- Imaginează-ţi-i dezbrăcaţi. - Scuză-mă?
În felul ăsta nu-ţi va fi teamă când vorbeşti în public.
Îţi imaginezi oamenii dezbrăcaţi.
Ei bine, îmi este teamă că am renunţat la asta acum mai mulţi ani.
Să vedem...
Dumnezeule...
Scuză-mă, este vreun om bogat singur aici în seara asta?
Este unul.
Poate mă poţi aşeza lângă el.
Pe aici, dna.
Înălţimea Sa, prinţul Michael de Kent.
O să iau asta înapoi, mulţumesc foarte mult.
- Eşti pregătită? - Da.
- Sună-mă. - Să te sun...
Aşa cum faci de obicei. Ştii, formează-mi numărul.
- Sună. - Alo.
Bună dimineaţa, dnă. Cum vă simţiţi astăzi?
Nu. Nu este bine pentru început. Este mult prea ocrotitor.
Mă simt ca şi cum aş fi pe patul de moarte.
Aş putea să vă răpesc puţin timp să vă spun despre...
Cât timp o să dureze?
- 12 minute. - Atunci deja m-ai minţit.
Nu, nu pot vorbi cu tine. Mă uit la televizor.
De ce are nevoie de 12 minute?
Ei bine, credem că, cu cât îi ţinem mai mult pe clienţi la telefon,
cu atât vor fi mai receptivi la mesajul nostru.
Este emisiunea mea favorită.
Da, dar cred că dacă veţi auzi unele din ofertele noastre speciale...
Nu, nu. Nu vorbi ca un robot. Vorbeşte cu mine.
Ai auzit că mă uit la televizor.
- La ce vă uitaţi? - Un program minunat...
unde un bărbat vorbeşte despre mai multe femei tinere
ai căror prieteni s-au culcat toţi cu mamele lor.
Ei bine, cu mamele prietenilor, adică, nu cu...
Cu toate că...
Oricum, au venit băieţii şi toată lumea se ceartă.
Sună uimitor. Închide acum.
- Eu sunt Sunaina. - Bine. Asta este foarte bine.
Evelyn. Evelyn.
Acum pot să-ţi vorbesc despre ofertele noastre speciale?
Este încă prea devreme. Evident, vreau să vorbesc.
Soţul tău urmăreşte cu tine, Evelyn?
Nu, nu, a murit.
Poate tu...
Ştii, de fapt am avut parte de un asemenea telefon.
Cu puţin timp în urmă, am vorbit cu cineva care era foarte constrâns de scripturi,
ei bine, programe de vânzări,
încât vorbea fără nicio urmă de umanitate.
Ca şi când nu ar fi realizat că...
eram complet distrusă la capătul celălalt al telefonului.
Probabil îţi lipseşte foarte mult.
Este în regulă să arăţi compătimire. Dar fii mai optimistă.
Dar, ştii, uneori cred că atunci când se închide o uşă...
Şi restul ar trebui să rămână închise.
Nu, ai dreptate. Desigur că ai dreptate. Este un nou început.
Despre ce voiai să-mi vorbeşti?
- Poftim. - Trei minute?
Ei bine, fie ţi-am economisit nouă minute, sau am făcut să nu mai am slujbă.
Cred în continuare că mă faci de râs.
Te rog. Te faci singur de râs.
Doamna aia de la bar se uită în continuu la mine.
Aşa cum ar face cineva într-un muzeu.
De ce iei totul în râs?
Vreau doar să mă simt din nou tânăr.
Să mă simt dorit la fel cum doresc, chiar şi dacă pentru o singură noapte.
O noapte minunată.
Spune-mi că nu cunoşti sentimentul ăsta.
Dă-mi un minut, apoi vino lângă mine.
Respinsă din nou.
Acum mai mulţi ani, bărbatul acela de acolo,
mi-a oferit cea mai extraordinară noapte din viaţa mea.
Ca să descriu aptitudinile sale de amant drept tehnică, ar fi...
Băuturile alea nu sunt gata încă?
Se spune că răbdarea este pasiunea îmblânzită.
- Eu sunt Madge. - Carol.
- Iar el este Norman. - Ce mai faci?
Carol. Precum în Christmas Carol.
- Presupun că da. - Grozav.
Ce te aduce la Jaipur, Carol?
Da, Carol. Ce... Ce te aduce la Jaipur?
De fapt, am locuit aici întreaga mea viaţă.
Tata l meu a lucrat la Ministerul Afacerilor Externe.
- Eşti foarte potrivită. - Scuză-mă?
Dumnezeule...
Arăţi că te păstrezi într-o formă bună, fizic.
Ei bine, m-am înscris la o sală de sport anul trecut.
A costat o avere şi nu am avut o formă mai bună.
Se pare că trebuie să plecaţi.
Aşadar... cu ce te ocupi, Norman?
- Eu? - Da.
- Norman se ocupă cu afacerile. - Ei bine, eu... da.
- Ce afaceri? - Spune-i tu.
Import-export.
Cu toate că, în zilele astea, este mai mult "ex" decât "im".
- Dacă ştii la ce mă refer. - Nu, mă tem că nu ştiu.
Trebuie să mă duc să-mi dau cu nişte apă pe faţă.
Te rog, Dumnezeule, să mă înec în ea.
- Ei bine, uite, a fost o discuţie plăcută. - Nu, nu a fost.
Nu, nu a fost. Dar trebuie să plec.
Uite, Carol, Carol.
Putem să lăsăm toate aceste lucruri false?
Să începem din nou?
Nu sunt fermecător. Nu mă pricep la vorbe de duh. Şi...
Numele meu este Norman şi sunt singur.
Numele meu este Carol. Şi eu sunt la fel.
Ziua 22.
Precum cintezele lui Darwin, ne adaptăm încet la mediu.
Şi când se adaptează cineva...
Dumnezeule! Bogăţiile care devin disponibile.
Niciun trecut nu îl putem aduce înapoi tânjind după el.
Doar un prezent care se dezvoltă pe măsură ce trecutul dispare.
Nu am dormit deloc noaptea trecută. Robinetul de acolo a picurat în continuu.
Am vorbit cu Young Wasim în legătură cu asta.
- Ce a spus? - N-am nicio idee. Vorbea în indiană.
- M-am gândit să-l repar singur. - Tu? Când?
Ei bine, niciun timp nu e mai bun ca cel prezent.
Ce este asta? Unde suntem?
Janta Colony, Kachchi Basti.
Ei bine, ce s-a întâmplat cu drumul meu obişnuit?
Anokhi te-a invitat acasă la ea.
Cine este Anokhi?
Cea care-ţi aduce mâncarea.
Vrea să îi cunoşti familia.
Cât de repede pot să plec?
Vrea să-ţi mulţumească pentru bunătatea ta.
Nu am fost bună.
Tu eşti singura care o înţelege.
Nu mănânc asta.
O să o insulţi foarte rău dacă nu o să mănânci.
Este bun.
Plecaţi de acolo! Nemernici mici! Plecaţi!
Ridică-te! Alungă-i de acolo!
Alungă-i...
Eu...
Nu am ştiut că se joacă.
Îmi pare rău.
Cât costă asta?
1.000 rupii.
- Mulţumesc. - Nu, nu, nu, nu.
Iartă-mă. Iartă-mă. Nu, nu. Nu aşa... nu aşa se face.
Îmi pare rău că intervin.
Dar nu l-ai întrebat cât vrea. I-ai spus doar cât vrei să plăteşti.
O să-ţi dea... o să-ţi dea 200. Nimic mai mult. Asta este ultima ofertă.
- 1.000 rupii. - Păcat.
- Depărtează-te. Depărtează-te. - Dar...
Ştiu ce fac.
- Chiar voiam să cumpăr aia. - O să vină după noi.
- Aşa crezi? - Absolut.
Aşa se joacă jocul ăsta. Continuă să mergi.
Se preface a fi calm, dar o să vină după noi.
Se preface a fi foarte, foarte calm.
850, 900, 950, 1.000.
- Mulţumesc. - Sigur.
O să îl forţezi data următoare.
De ce ai un robinet în mână?
Vezi tu, ceea ce cred eu, şi desigur, nu sunt un expert,
este ca bucşa garniturii s-a depărtat de ax,
aşa că trebuie să fie centrată şi strânsă din nou.
Nu, valva s-a erodat.
Da. Ei bine, da. Ar putea fi şi asta.
- Îl poţi repara? - Nu va fi ieftin.
Nu va fi ieftin. Va fi foarte scump.
Am fost cu o tuk-tuk ~ricşă auto~ zilele trecute.
Nu părea să meargă pe drumul obişnuit înapoi la hotel.
S-a dovedit că şoferul se hotărâse să mă ducă la un alt hotel...
pe care era sigur că o să-l prefer.
Desigur, voia să cred că sincer îmi dorea să am condiţii mai bune...
şi nu pentru că era hotelul cumnatului lui.
Cineva vrea să fie de încredere în general, nu-i aşa?
Dar nu ştii niciodată.
Mi-am cunoscut soţul în ziua în care a venit târgul în oraş.
Eu şi cu prietena mea am fost să ne dăm în carusel.
Căluţul ei era în regulă, dar când a început să se învârtă,
l-am simţit pe al meu cedând, ca şi cum urma să se prăbuşească.
Şi brusc, am simţit nişte braţe în jurul meu,
iar o voce mi-a şoptit la ureche: "Ai încredere în mine" şi am avut încredere.
Fără ezitare, până în ziua în care a murit.
Foarte frumos.
Vânzarea apartamentului nostru a avut loc săptămâna trecută.
A trebuit să îl vând ca să-i plătesc datoriile lui Hugh.
Am fost forţată să îmi iau o slujbă aici, care, în realitate, îmi place.
Pentru că chiar şi la plăţile de la Sonny, nu mă puteam descurca.
Nu după ce s-a întâmplat cu economiile noastre de-o viaţă.
Aşa că, nu, ai dreptate. Nu se ştie niciodată.
Plecaţi. Scuzaţi-mă.
Plecaţi. Duceţi-vă acasă! Plecaţi, Plecaţi!
Dar am completat deja formularul ăsta. Ţi l-am dat, de mai multe ori.
Există o procedură.
Soliciţi o anchetă, iar pentru fiecare anchetă trebuie completat un formular.
Dar este aceeaşi investigaţie pe care o cer în fiecare zi.
Şi ca urmare, trebuie să completezi acelaşi formular.
Dnă Ainslie.
Cum poţi suporta ţara asta? Ce vezi tu, iar eu nu văd?
Lumina, culorile.
Zâmbetele.
Şi... felul în care oamenii văd viaţa ca pe un privilegiu şi nu ca pe un drept.
Asta mă învaţă ceva.
- Asta este lapte pasteurizat? - Da, dnă. Foarte, foarte pasteurizat.
Dar asta nu este adevărat, nu-i aşa? Mă minţi, pentru că...
Nu, nu. Totul este în regulă. Mulţumesc.
A fost o surpriză plăcută să te văd afară din casă.
- Serios? - Da, da. Cred că ăsta este un progres.
Mă duceam la bancă.
La bancă.
Nu că ar fi vreun motiv să cred că s-a schimbat ceva,
dar fiica noastră, Laura, a promis,
şi cineva încearcă să rămână optimist.
Altfel...
De fapt, nu mă duceam la bancă. Te căutam.
De fapt, cred că te caut de foarte multă vreme.
- Dnă Ainslie. - Jean.
Sunt gay.
Adică... fericit?
Da, da. Da, desigur. Înţeleg. Înţeleg.
Mulţumesc.
Pentru ce?
Pentru că ai evitat completa mea umilire.
Aşa cum spuneam, ţara asta mă înnebuneşte.
Mergem?
- Ceva? - Încă nu.
- Dar acum? - O secundă.
- Dumnezeule! - Ce?
Ascultă.
Iar acum...
Nu mai picură!
Nu mai picură! Bate palma.
Nu, scuze. Nu ştiu de ce am făcut asta. Nu am mai făcut asta în viaţa mea.
- Dnă Ainslie. - Dragă.
Ce mai faci? Ai avut o zi bună?
Ei bine, lasă-mă să-ţi spun despre ziua noastră.
Soţul tău de mulţi ani,
care nu a ştiut niciodată care parte a ciocanului se foloseşte...
- A reuşit în cele din urmă... - Trebuie să plecăm de aici.
- Ce ai spus? - Nu mai pot sta nicio clipă în ţara asta.
- De ce? - Scuzaţi-mă.
Alege un motiv. Alege zece motive. Clima, mizeria.
Sărăcia.
Întreaga această excursie este o fantezie grotească.
- E timpul să mergem acasă. - Cine o să plătească biletele?
Uită-te la noi. Două fosile care se amăgesc singure,
care cutreieră lumea de parcă am fi în un afurisit de voiaj anual, umilindu-ne.
Nu noi. Nu putem plăti. Şi nu te văd cerând bani prietenilor de acasă.
Ar trebui să recunoaştem adevărul. Suntem bătrâni. Am trecut de asta.
Ăsta este adevărul. Adevărul crud, gol-goluţ.
Mai suntem buni doar pentru un afurisit de bungalow bej.
Cu un afurisit de buton de panică într-un afurisit de colţ.
Trebuie să facem ce putem, draga mea.
Cred cu adevărat că ăsta este cel mai bun lucru de făcut.
Da, ei bine..!
Când o să vreau opinia ta, o să te întreb.
Haide. Haide. Răspunde. Răspunde.
Ei bine, în cazul ăsta, vă mulţumesc pentru telefon.
O să vă sun înapoi imediat cum o să discut despre asta cu managerul meu.
Sunaina, trebuie să te văd.
Trebuie. Dacă nu te pot strânge în braţe în seara asta, jur că o să înnebunesc.
Îmi este dor de tine.
Ard după tine.
Cred că după sora mea arzi, Sonny, băiete.
Mulţumesc, Jay. Mulţumesc.
- Hei. - Linia privată, Sunaina.
Cuvintele astea nu înseamnă nimic pentru tine?
A luat el telefonul. Ce puteam să fac?
Îmi lipseşti.
Îmi lipseşti în fiecare clipă. Vino să ne întâlnim. În seara asta.
Nu pot în seara asta. Este aniversarea a 25 de ani de căsătorie a părinţilor noştri.
- Spune-i asta mamei tale. - Vino după. Vino mai târziu.
- O să dormi. - Nu, o să te aştept.
O să dormi.
Dar te pot trezi în modul ăla special.
- O să te strecori înăuntru? - Nu îmi este ruşine.
Nu, nu, nu. Nici mie. Absolut de loc.
Nu este nicio ruşine. Nu trebuie să te strecori.
Cu toate că, dacă ai fi foarte tăcută şi nu ai lăsa pe nimeni să te vadă,
nu ar strica.
Su... Sunaina?
Voiam să-ţi spun ceva.
Vrei să-i spui că mi-a făcut plăcere să vin?
M-am bucurat că m-a invitat.
M-am bucurat că i-am cunoscut familia, bunica şi copiii ei.
Întreabă dacă ai copii.
Nu, am avut grijă de ai altcuiva.
Ai unei familii.
Am stat cu ei ani de zile.
Administrăm casa. Aveam grijă de bani, făceam totul.
Am avut grijă de ei ca şi cum ar fi fost ai mei.
Într-o bună zi, ei au hotărât că aveam nevoie de ajutor.
Am fost recunoscătoare.
Şi şi-au luat o tânără.
Am încercat să o învăţ.
Nu doar cu registrele.
Cum să prăjească şunca, aşa cum îi place domnului, ştii,
şi cum micuţei îi place să îi fie periat părul.
Doar, ştii, lucruri mărunte...
pe care trebuie să le ştii dacă îţi pasă cu adevărat.
Ei bine, probabil că am făcut o treabă grozavă.
Pentru că mi-au spus că nu le mai sunt de folos.
Mi-au mulţumit pentru serviciile mele.
Şi asta a fost tot.
În cele din urmă, am găsit un apartament.
Problema mea era ce să fac cu tot timpul pe care îl aveam.
Adică, apartamentul... este foarte mic, îl pot curăţa lună în jumătate de oră.
Iar apoi, ştii, ce aş putea să fac?
Tot restul zilei?
- Dă-i ăştia, bine? - Sigur.
John Smith.
Dl John Smith.
Aşa este. Eu.
Pe aici.
Alo? Hotelul Marigold.
Asta este?
Asta este.
Nu îţi este frică de riscul de a face sex la vârsta ta?
Dacă moare, moare.
Progres! Progres! Dnă Donnelly! Dnă Hardcastle!
Roata se învârte în favoarea noastră!
Dle Dashwood, toată lumea, veşti grozave!
- Ce este, Sonny? - Funcţionează. Funcţionează!
Ei bine, astea sunt veşti grozave. Ce funcţionează?
Telefoanele de la hotelul Marigold. Trebuie să spun tuturor.
- Trebuie să-i spun mamei! - Felicitări.
Dle Dashwood, aşteaptă. Ai un telefon.
Nici pomeneală să fi găsit ceva în biroul ăla.
Probabil au ales o adresă la întâmplare...
doar... doar ca să-i las în pace.
Sunt sigur că asta s-a întâmplat.
Nu o să fie nimic.
Tu nu crezi asta?
Eu cred că ar trebui să baţi la uşă să vezi.
Îmi pare rău să vă deranjez.
Numele meu este Graham Dashwood.
Şi... acum foarte mulţi ani...
Ştiu cine eşti.
Îmi pare rău. Eu nu ştiu cine eşti.
Eu sunt Gaurika, soţia lui Manoj.
Ei bine, mă bucur foarte mult să te cunosc.
Dacă ai vrea... dacă ai vrea să-i spui că am sunat,
aş aprecia foarte mult asta.
- La ce se gândea? - Scuză-mă?
Soţia lui, a lui Manoj.
Ştia cine era Graham. Îi spusese el?
- Crezi că o să aflăm asta mâine? - Nu eu.
Mă duc la Palatul Badi Mahal. Sunt foarte entuziasmat.
- Am citit totul despre el. - Spune-mi.
Ei bine, aş face-o, dacă mi-aş putea aminti...
Vă rog intraţi. Mâncare bună. Muzică romantică. Intraţi, vă rog.
Am mâncat deja. Mulţumim.
Intraţi, vă rog. Intraţi, vă rog.
O întâlnire pentru sex la miezul nopţii, minunat.
Îmi pare rău. Îmi pare foarte rău.
Nu ştiu cum te numeşti, dar îmi pare foarte rău.
Să nu-ţi pară rău. Este cea mai mare acţiune pe care am avut-o de săptămâni de zile.
- Dacă vrei, te rog, să... - Nu-ţi face griji, dnă Hardcastle!
Pot să explic totul.
Dumnezeule. Eşti dezbrăcată?
Dnă Hardcastle, îmi cer iertare cu cea mai profundă sinceritate.
De nu mi-ai spus că nu erai în camera ta?
Da, Sunaina, şi ţie îmi cer iertare.
- Acum du-te. Ieşi. - O să plec...
Ce se petrece aici înăuntru? Cine a ţipat?
Nu, nu, nu, nu, nu.
Ăsta este un hotel respectabil, nu un bordel.
Tu, adună-ţi hainele şi ieşi. Pleacă.
Dnă Hardcastle, aveam mai mari aşteptări de la tine.
De fapt, exact la asta mă aşteptam din partea ta. Oricum...
Dnă Kapoor, eu sunt Sunaina.
De vreme ce nu o să plătesc eu pentru serviciile tale,
numele tău nu mă interesează.
De unde îmi ştii numele?
Pentru că ea... Ea este Sunaina mea.
Ea este fata pe care mi-ai descris-o ca fiind foarte puţin modernă?
- Asta devine interesant. - Mamă, să nu-ţi faci o impresie greşită.
Sunaina nu era aici pentru a fi cu dna Hardcastle.
Era aici să facă sex cu mine.
Genul ăsta de femeie eşti?
Bine. Fiecare cum vrea.
Dar să nu-mi spui niciodată că eşti o soţie potrivită pentru fiul meu.
Adună-ţi lucrurile şi pleacă.
Sunaina?
Cum a fost?
Am văzut vârful muntelui.
Şi este bine.
M-am întâlnit cu cineva ieri.
Cu un bărbat cu care nu m-am mai văzut de mulţi ani.
Un bărbat pe care l-am iubit întreaga viaţă.
- Un bărbat? - Da.
Continuă.
Nu ştiam ce a mai făcut între timp. Eu...
Nu am vrut să bănuiesc,
pentru că i-aş fi adus ruşine asupra lui şi a familiei sale,
şi credeam că mă va urî.
Ei bine, am vorbit întreaga noapte.
Da, este fericit.
A avut o viaţă liniştită şi...
nu m-a uitat niciodată.
Asta a spus.
În tot acest timp, am crezut că l-aş condamna la o viaţă de ruşine.
Dar eu eram cel întemniţat.
Dar acum nu mai sunt.
Vârful muntelui.
Cum ţi-a fost noaptea?
Specială.
Te-ai întors din nou.
A fost o noapte remarcabilă în întregime.
Mai întâi spune-mi tu noutăţile tale.
Mai întâi spune-mi tu noutăţile tale şi...
Ziua 45. Desigur, era inevitabil.
Să aduni suficient de mulţi bătrâni într-un loc,
şi nu va dura mult până când unul dintre ei se va stinge.
Graham a murit datorită bolii de inimă pe care o avea de mulţi ani.
Aşa că ştia dinainte să plece că nu se va mai întoarce.
A vrut să moară în India.
Dar nu a vrut ca niciunul dintre noi să ştie.
Şi-a îndeplinit promisiunea să mă ducă la Jaipur.
Manoj a vrut ca el să aibă o înmormântare hindusă, lângă lac.
În locul pe care-l vizitaseră împreună.
Nu era un loc sfânt. Cu toate că, pentru ei, poate a fost.
Durează mult ca un trup să ardă.
Multe ore, pentru că cei care asistă să-şi amintească de morţii lor.
Focul trebuie aprins la răsărit,
şi până la apus nu trebuie să rămână decât cenuşă.
Pe prietenul nostru îl plângem,
a cărui viaţă am cunoscut-o prea puţin?
Sau plângem propria noastră pierdere?
Am călătorit suficient de departe încât să permitem lacrimilor noastre să cadă?
Când moare cineva, te gândeşti la propria ta viaţă.
Iar eu nu vreau să îmbătrânesc.
Nu vreau să fiu tratată de sus.
Să devin marginalizată şi ignorată de către societate.
Nu vreau să fiu prima persoană
lăsată să plece dintr-un avion într-un caz de luare de ostatici.
- Bună. - Bună.
Mă întrebam unde eşti. Noi toţi bem ceva sus.
Am fost să o văd pe Gaurika, soţia lui Manoj.
De ce?
Am vrut să o întreb cât de mult ştia.
Răspunsul este că ştia totul.
Că el iubea pe un alt bărbat, că întotdeauna l-a iubit.
I-a spus ei că, căsătoria lor fusese aranjată.
Nu aveau niciun secret unul faţă de celălalt. Niciunul.
Este bine, nu-i aşa?
Trebuie să fie bine.
M-a făcut să realizez cât de mult l-am dezamăgit pe Hugh.
Care este rostul unei căsătorii când nimic nu este împărtăşit celuilalt?
Dnă Greenslade.
Acum îmi pot avea soţul înapoi?
Douglas?
- Iartă-mă. - Îmi pare rău, îmi pare rău.
- Iartă-mă. - Îmi pare rău.
Era supărată.
Scuteşte-mă de explicaţiile tale. Crezi că sunt geloasă?
Nu văd altfel de ce m-ai fi făcut de ruşine pe mine şi pe Evelyn.
Pari să te descurci foarte bine să te faci singur de ruşine.
Îţi poţi imagina cât de oribil este pentru toată lumea...
să te vadă învârtindu-te după acea fostă gospodină cu zâmbet prostesc,
profitând de singurătatea ei?
Dumnezeule, te auzi? Te auzi?
Ai vreo idee ce persoană groaznică ai devenit?
Tot ce emiţi este un negativism fără limite.
Refuzi să vezi orice fel de lumină şi bucurie,
chiar şi atunci când este în faţa ta.
Şi ai o nevoie disperată de a alungă orice semn de fericire
din mine sau din oricine altcineva.
Este de mirare că nu tresar la prima vorbă bună său gest
pe care îl văd, dar nu fac asta!
Dintr-un sentiment de loialitate şi respect.
Sentimente pe care nu le primesc înapoi.
Mi-am verificat e-mailurile.
Este unul de la Laura.
Eşti în regulă?
Vreau doar un pahar de apă.
Ăsta a fost un gin tonic.
- Acum ştiu asta. - Ce s-a întâmplat?
- Bună seara, soţilor Ainslie. - Ce mai faceţi?
- Foarte bine. - Douglas, spune-le noutăţile noastre.
Mergem acasă.
Aşa că acum o să te rog să îţi lărgeşti curelele portofelului, dle Maruthi,
şi să o faci cât poţi de rapid.
Astfel încât faza doi a dezvoltării...
a hotelului Exotic Marigold să poată începe imediat.
Dna Donnelly, presupun.
Acum dacă vrei să mă urmezi jos...
- Cum merg lucrurile cu hotelul? - Dle Maruthi.
Bine. Devin mai bune.
Vezi? Satisfacţie profundă.
Ăsta este rezultatul inevitabil al unei şederi prelungite la hotelul Marigold.
- Ce fac oamenii ăia? - Lucrează pentru mine, dle Maruthi.
Pentru a crea o casă pentru cei bătrâni atât de frumoasă...
încât ei pur şi simplu să refuze să moară.
Să privească fix moartea în ochi şi să spună...
Ce fac oamenii ăia?
Mamă, ce se petrece aici?
Sonny, am vorbit cu fraţii tăi. Au hotărât să vândă hotelul.
Oamenii ăştia au venit aici să evalueze clădirea.
Ei evaluează pământul. Fraţilor mei nu le pasă de clădire.
- O vor dărâma. - Ei bine, ar putea aştepta o lună...
şi o să cadă singură, nu?
Glumeşti, mamă, dar înăuntrul tău ştiu că nu râzi.
Nu vrei să vezi aceste vise distruse. Goneşte-i pe oamenii ăştia.
Nu, fiule, este prea târziu.
Mamă, te rog, dacă ţi-aş putea arăta aceste cifre...
Nu este nevoie să le văd. Ştiu că nu sunt bune.
Mai este timp să schimbăm lucrurile. Cu o mică injecţie de capital, putem...
Cine o să-ţi împrumute banii?
Ţie, care nici măcar nu poţi administra un stand de produse alimentare?
Eşti exact ca tatăl tău.
Îţi amintesc atât de mult de el?
Din cauza asta eşti atât de rea cu mine?
Crezi că sunt rea?
L-ai iubit pe tata, iar el a iubit hotelul ăsta.
Vrei să sfârşeşti un om falit ca el?
Ia-ţi la revedere de la toate astea şi întoarce-te la Delhi cu mine.
Viaţa ta ar fi mult mai uşoară.
Nu. Nu mai uşoară, mamă. Mai restrânsă.
Dnă Donnelly. Pot să te ajut?
Depinde. Te pricepi să lucrezi cu un computer?
Dna Ainslie a spus că ştie o adresă
de unde mi-aş putea lua nişte lucruri de care am nevoie.
Nişte biscuiţi. A spus că i-aş putea cumpăra "on-line"?
Ei bine, îţi doresc mult noroc.
Întreaga chestie este în realitate extrem de incitantă.
Nu doar să ne urcăm în avion, ci şi să ne urcăm într-un avion în partea stângă.
În partea stângă?
Clasa întâi.
Şi să ajungem acasă la timp pentru cea de-a 40-a aniversare a căsătoriei noastre.
Nu ne-am hotărât cum să sărbătorim ocazia.
Poate cu un minut de tăcere.
Da. Bine. Bine, dle.
Am confirmat programarea dumneavoastră mâine dimineaţă la ora 10:00. Mulţumesc.
- Dle Maruthi... - Dnă Donnelly, te rog.
Spune-mi Bhanuprakash.
Prea mică. Una mai mare ar trebui să ne ducă pe toţi, cred.
De fapt, cred că o să merg pe jos.
Se pare că se pregătesc pentru un festival.
Poate ai vrea să te însoţească unul dintre noi?
- Sunt bucuroasă să merg eu cu tine. - Nu, nu, nu, sunt bine.
Mă bucur foarte mult de succesul fiicei voastre şi că totul s-a rezolvat.
Mulţumesc.
Dragă? Dragă.
Eu sunt.
Am vrut doar să-ţi aud vocea.
Nu. Nu, îmi pare rău. Nici măcar nu m-am mai gândit ce oră este.
Ce mai faci? Şi Polly şi... ce mai fac băieţii?
Bine. Bine. Mă bucur că ai citit.
Da. Da, mi-am făcut câţiva prieteni foarte buni.
Nu, sunt bine. Desigur că sunt. Sunt bine.
A expirat timpul, dnă.
Cred că s-au terminat banii.
O să te sun din nou, altă dată.
Bine. Pa, dragă. O să te sun în curând. Pa.
Sonny.
Sonny!
Dnă Greenslade, unde sunt ceilalţi?
Sunt pe drum spre hotel. Ce s-a întâmplat?
Am vrut să te previn despre schimbările care au loc.
Absolut toate, fără îndoială, în bine.
Despre ce vorbeşti?
Mă bucur să anunţ închiderea hotelului The Best Exotic Marigold.
Şi întoarcerea tuturor rezidenţilor săi în ţările lor natale.
Ce?
Vă rog să vă relaxaţi la aflarea veştii că drumul spre casă...
a fost aranjat şi va fi plătit de către hotel.
Şederea noastră aici a fost aranjată şi plătită de către hotel
şi uite cât de bine a fost asta.
Aş prefera să merg pe jos până în Anglia.
Eu aş prefera să nu mă mai întorc deloc.
Unde să te întorci?
Iar pentru mine, vestea este chiar şi mai bună.
O să mă mut la Delhi să locuiesc cu mama.
Şi, mai mult, o să mă însor cu cea mai potrivită persoană după alegerea ei,
persoană pe care abia aştept să o cunosc înainte să-mi petrec restul vieţii cu ea.
- Nu ai prietenă? - Nu mai este prietena mea.
Ăsta este un dezastru.
Nu, nu. Trebuie să tratăm asta la fel cum am trata un triumf, dnă.
Nu asta ne spune dl Kipling?
Cu toate că, desigur, aici avem o problemă,
pentru că eu, Sunil Indrajit Kapoor, nu am avut niciodată un triumf.
Aşa că, desigur, nu ştiu cum să tratez unul.
Nu, tot ce am avut a fost o serie de dezastre...
şi o serie de catastrofe ocazionale, un curent nesfârşit de...
Sonny, o iubeşti? Pe Sunaina?
- Foarte mult. - I-ai spus că o iubeşti?
Tocmai pentru că o iubesc nu trebuie să-i spun.
Poate avea pe cineva mult mai bun ca mine, dnă.
Femeilor le place când le spui aşa ceva. Este un puternic afrodisiac.
- Serios? - Nu, desigur că nu.
Du-te şi găseşte-o imediat,
înainte să înceapă să te creadă şi să o pierzi pentru totdeauna.
Poţi să ai orice vrei, Sonny.
Trebuie doar să nu mai aştepţi să-ţi spună cineva că meriţi.
- Dumnezeule. - Sau poţi continua să eşuezi şi să...
Dnă Greenslade, nu mai fora.
Ai găsit ţiţei, dnă!
I-am cerut să vină să locuiască cu mine.
Este înţelept? Nu sunt sigur că este dresat.
Crezi că este prea devreme.
- Nu contează ce cred eu. - Este prea curând.
La vârsta noastră nu ne putem permite luxul de a o lua încet,
şi este fie asta, fie el pleacă acasă şi...
Vă doresc mult noroc.
- Tu nu ai cunoscut pe nimeni? - Sunt singură la alegere.
Doar că nu la alegerea mea.
De fapt, cred că ăsta ar putea fi sfârşitul.
Pentru mine. Cu bărbaţii.
Şi dacă asta s-a dus,
nu ştiu ce rămâne.
Ştiai că Norman a adus pastile în prima noapte în care a rămas cu mine?
Este evident că şi-a atins scopul.
I-au căzut din buzunar, dar nu am vrut să fie aşa.
Aşa că le-am înlocuit. A stat întreaga noapte cu două aspirine.
Niciodată nu se termină.
Poţi să te asiguri că bagajul mic merge cu mine în spate?
În spate, da? În spate. Înţelegi?
Scuzaţi-mă.
Ai prefera să nu îl vezi?
Portofelul. Mi-am uitat portofelul.
Îmi pare foarte rău. Revin într-un minut.
Nu s-a întors încă.
Sigur.
Ei bine, atunci poate îi poţi spune că am zis
la revedere.
Alarmă falsă. Eu... Era la mine.
Să mergem.
În timp ce vă am la telefon, dnă, pot să vă spun despre ofertele noastre speciale?
Asta este o perioadă bună să vă gândiţi să profitaţi...
de noul nostru sistem îmbunătăţit.
Sunaina!
Hei, ce se petrece?
Sonny?
Trebuie să o văd pe Sunaina.
Tura ei nu s-a terminat. Şi când se va termina, nu vrea să te vadă.
Jay.
Tu... tu eşti fiul care mama mea îşi doreşte să fiu.
Un tip inteligent, priceput la afaceri.
Tu vezi lucrurile aşa cum sunt, nu cum ai vrea să fie.
Aşa că dispari naibii din faţa mea!
Sau îi poţi transmite un mesaj.
Spune-i din partea mea ce ar fi trebuit să-i spun eu în ziua în care ne-am cunoscut.
Ceea ce voi spune tuturor celor care vor întreba şi multora care nu vor întreba.
- Inclusiv mamei tale? - Inclusiv mamei mele?
- Mamei lui. - Mamei tale.
O să spun fiecărei mame din ţară.
- Ce o să le spui? - Ce o să le spui?
Singurul lucru care contează în lumea asta.
Că te iubesc şi te voi iubi mereu.
Mă refer la Sunaina, Jay, nu la tine.
Cu toate că dacă o să-mi devii cumnat, sper că putem deveni prieteni mai buni.
De ce spune asta acum?
Întreabă-l tu.
De ce spui asta abia acum?
Pentru că, Sunaina,
dragostea vieţii mele, nu voi mai crede că nu sunt vrednic.
Doar iubindu-te aşa cum meriţi voi deveni aşa.
Este amuzant. Ei numesc asta oră de vârf, dar de fapt totul este blocat.
Ei bine, nu este atât de... amuzant.
- Unde credeţi că mergeţi? - Poţi să întrebi.
Ne mutăm împreună, dnă D.
- Deja? - Decizia s-a luat.
Hotelul se închide, dnă Donnelly.
Nu trebuie să se închidă.
M-am uitat peste conturi.
Pot să...?
Mamă.
Mamă, îţi aminteşti ce spunea tata?
Că nu se întâmplă nimic dacă nu visăm asta întâi.
Am visat, mamă şi precum el, am eşuat.
Hotelul Marigold se fărâmă, şi pot trăi cu asta.
Dar singurul lucru fără de care nu pot trăi este fata asta.
Ea este Sunaina Shantanu Palawar.
Femeia pe care o iubesc şi cu care doresc să mă căsătoresc.
Mă bucur să te cunosc, dnă Kapoor.
Nu, Sonny. Îţi interzic asta.
Interzic căsătoria asta.
Absolut. M-ai auzit?
Asta nu se poate întâmpla.
Ce spune?
Spune că este cu această familie de când îşi aminteşte.
Şi că îşi aminteşte o altă dispută.
Între doi tineri şi părinţii lor.
Şi că îşi aduce aminte momentul în care un tânăr...
- Şi-a înfruntat mama şi a spus... - Şi a spus...
"Da, vreau să mă căsătoresc cu femeia asta.
Da, provine dintr-o comunitate diferită,
dar este inteligentă şi frumoasă
şi o iubesc."
Nu ştiu despre cine vorbeşte.
Sunaina, poate că nu am niciun drept să te judec,
dar am dreptul de mamă de a fi îngrijorată.
Ai grijă de fiul meu favorit.
Îmi pare rău. Acum nu îmi este clar. Rămân, sau plec?
- Ei bine, depinde de cum citeşti conturile. - Conturile?
S-a dovedit că planul original pentru hotel este bun.
Funcţionează. Doar că nu în mâinile unui lunatic.
Am ştiut că planul este bun.
Locul are nevoie de bani.
Şi de oaspeţi, începând cu cei care sunt deja cazaţi aici.
Din păcate, investitorul meu, dl Maruthi, a hotărât că,
deşi admiră munca mea...
- S-a răzgândit. - Ai vorbit cu el?
Atât timp cât este cineva sănătos psihic să-l ajute pe manager.
Nu. Managerul nu are nevoie de ajutor, dnă.
Sonny.
- Manager are nevoie de puţin ajutor. - Aşadar, rămâi?
- Mi-ar plăcea. - În cocioaba de pe acoperiş?
Avem o... cameră dublă,
cu baie şi cu o uşă funcţională.
Dl Dashwood, după cum ştii, a plecat de curând.
Dnă Hardcastle, o să rămâi.
- Singură? - Ştiu că nu prea ai succes, dragă.
Poate că ţi-ai pierdut încrederea.
Dar, ştii, eşti o rasă pur sânge. O să-ţi revii.
Dar tu, dnă Greenslade?
Ce este cu mine, dnă Donnelly?
Nu am vorbit prea mult, nu-i aşa? Noi două.
Pierderea mea, evident.
O să rămâi?
Nu ştiu ce o să fac.
Nimic de aici nu a ieşit aşa cum mă aşteptam.
Aşa se întâmplă cu majoritatea lucrurilor.
Dar, ştii, uneori ceea ce se întâmplă în loc este un lucru bun.
Nu ai un serviciu la care să te duci dimineaţă?
Da.
Acum, vă rog să mă scuzaţi.
Dacă eu pot sta pe picioarele mele, sunt sigură că şi voi puteţi.
Cine este noul asistent manager?
Dl Maruthi s-a gândit la mine.
Te gândeşti să soliciţi slujba?
Scaunul, te rog.
Este suficient exerciţiu fizic pentru o singură zi.
La birou.
Încetişor.
Asta este absolut ridicol.
Am putea sta aici ore întregi. Nu avem cum să plecăm de aici.
- Ei bine, poate că se poate. - Tu!
Poţi să ne duci la aeroport?
Îmi pare rău. Este un drum lung. Am picioarele obosite. Nu este posibil.
O să îţi dau tot ce am.
Bine, urcaţi, să mergem.
Poţi să scoţi valizele, te rog?
Haide, Douglas. Haide, Douglas, haide.
Îmi pare rău, nu se poate două persoane şi valize.
Ce?
Nu este posibil, dnă. Două persoane fără valize, sau o persoană şi valize.
Ce zici să-ţi mai dau ceva? O să îţi dau ceasul.
Sigur. Mulţumesc. Dar în continuare este imposibil, dnă.
O să luăm un alt avion. Să ne întoarcem la hotel şi să plecăm dimineaţă.
- Nu. - Jean, nu o poate face. Ai auzit ce a zis.
- Poate duce o persoană şi valizele. - Da, dar...
Putea soarta găsi o modalitate mai bună să ne spună ceea ce trebuia să auzim?
- Ce anume? - Că s-a terminat.
Că s-a terminat de foarte mult timp.
Nu este momentul să discutăm despre asta. Să aşteptăm până ajungem acasă.
Trebuie să plec, Douglas.
Nu o să te las.
Nu. Tu o să vii după mine.
O să alergi după mine la aeroport să-mi spui că totul va fi în regulă.
Dar te rog să nu faci asta.
Pentru că adevărul este...
Adevărul este că amândoi merităm mai mult decât am avut.
Şi doar datorită...
bunătăţii tale şi...
loialităţii nu vrei să recunoşti.
O să fiu în regulă.
Virez spre stânga.
La revedere, Douglas.
Ziua 51.
Singurul adevărat eşec este eşecul de a încerca.
Şi măsura succesului este felul în care facem faţă dezamăgirilor.
Aşa cum trebuie s-o facem întotdeauna.
Am venit aici şi am încercat.
Fiecare dintre noi în felul său diferit.
Putem fi învinuiţi pentru sentimentul că suntem prea bătrâni ca să schimbăm?
Prea speriaţi de dezamăgirea de a o lua de la început?
Ne trezim dimineaţa.
Facem ce putem mai bine.
Nimic altceva nu contează.
- Eşti încă aici. - Am... pierdut avionul.
- Dar Jean? - Ea nu l-a pierdut.
Am avut... de fapt, am avut o seară interesantă.
L-am întâlnit pe acelaşi şofer de taxi,
dar de data asta l-am lăsat să mă ducă la hotelul fratelui său.
Care s-a dovedit a fi mai puţin un hotel şi mai mult un...
mai mult un bordel.
Şi mi-au dat o pipă, au spus că era tutun de mere.
Dar nu aşa îi spuneam eu când eram student.
Aşa că m-am scuzat şi am plecat.
Aveam nevoie... aveam nevoie de mai mult timp... să mă gândesc.
Acest oraş este extraordinar noaptea.
Cred că probabil tutunul de mere a ajutat.
- O să întârzii la serviciu. - Sigur.
- La ce oră termini? - Mă întorc la ora 5:00.
- Ora ceaiului. - Da.
- Cum îţi place? - Cu puţin lapte.
În regulă.
Dar este de asemenea adevărat că persoana care nu riscă nimic...
nu face nimic, nu are nimic.
Tot ce ştim despre viitor este că va fi diferit.
Semnaţi aici, vă rog.
Mulţumesc. Şedere plăcută.
Bine aţi venit. Vă rog.
Asta este o clădire cu o mare personalitate.
Dar poate ceea ce ne temem este că va fi la fel.
Aşa că trebuie să sărbătorim schimbările.
Mulţumesc.
Pentru că, aşa cum a spus cineva odată, totul va fi în regulă la sfârşit.
Şi dacă nu este totul în regulă, atunci credeţi-mă...
Nu este încă sfârşitul.
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org