OpenSubtitles.org AP stops working soon, but not for VIP members -> osdb.link/vip
Sâmbătă, 24 Martie, 1984.
Liceul Shermer, Shermer, lllinois, 60062.
Dragă domnule Vernon...
Înţelegem faptul că trebuie să sacrificăm...
... toată sâmbăta pentru a sta în detenţie pentru ceea ce am făcut.
Ceea ce-am făcut a fost greşit...
dar credem că sunteţi nebun să ne puneţi să scriem un eseu...
prin care să vă spunem cine credem că suntem.
De ce vă pasă?
Ne vedeţi aşa cum vreţi...
ne caracterizaţi cu cele mai simple cuvinte, cu cele mai convenabile definiţii.
Vedeţi în noi un geniu...
un sportiv...
o persoană ţicnită...
o prinţesă...
şi un criminal.
Nu-i aşa?
Aşa ne-am văzut şi noi azi-dimineaţă la ora 7.
Am avut creierii spălaţi.
Nu pot să cred că nu mă scoţi din situaţia asta.
E absurd să fiu aici sâmbătă.
Doar nu sunt anormală...
O să rezolvăm noi cumva.
Dacă chiuleşti ca să mergi la cumpărături, asta nu înseamnă că eşti anormală.
Să ai o zi bună.
Asta va fi prima sau ultima oară?
Ultima.
Du-te şi încearcă să-ţi foloseşti timpul cum trebuie.
Mamă, nu mergem acolo ca să studiem.
- Tu să găseşti o metodă să faci asta. - Da...
Hai, pleacă!
Şi eu am făcut tâmpenii...
Nu e nimic rău în asta...
doar că pe tine te-au prins, sportivule.
Deja am discutat asta cu mama, bine?
Vrei să pierzi un meci? Vrei să dai cu piciorul şansei ăsteia?
Nici o şcoală nu o să dea bursă cuiva cu probleme cu disciplina.
Suntem aici...
Vreau să vă felicit că aţi venit la timp.
Scuzaţi-mă... Cred că s-a făcut o greşeală.
Ştiu că suntem în detenţie, dar nu cred că eu am ce căuta aici.
Acum este 7:06.
Aveţi fix 8 ore şi 54 de minute să meditaţi asupra motivului pentru care sunteţi aici.
Ca să nu mai faceţi greşeli...
Nu aveţi voie să vorbiţi.
Nu vă veţi muta din scaunele voastre.
Iar tu...
nu o să dormi.
Vom încerca ceva diferit astăzi.
Vom scrie un eseu...
de nu mai puţin de 1.000 de cuvinte...
în care să-mi descrieţi ce părere aveţi despre voi.
- E un test? - Şi când zic "eseu," vorbesc serios.
Asta nu înseamnă un cuvânt scris de 1.000 de ori.
Ai înţeles, domnule Bender?
- Da. - Bine.
Poate vei învăţa şi tu ceva despre tine.
Poate te vei decide să nu mai revii.
Ştiţi... eu pot să vă răspund la asta acum, domnule.
- Răspunsul ar fi "nu", pentru că... - Stai jos, Johnson.
Mulţumesc, domnule.
Biroul meu e foarte aproape.
V-aş sfătui să nu faceţi tâmpenii. Aveţi întrebări?
Da, eu am.
Barry Manilow ştie că aveţi hainele lui?
Am să-ţi răspund la asta, dle. Bender, sâmbăta viitoare.
Nu te juca cu taurul, tinere, că rămâi cu coarnele.
Omul ăla e un spiriduş ticălos.
Dacă-ţi mănânci mâna, o să-ţi piară pofta de mâncare.
Te-am mai văzut pe-aici...
Cine cred că sunt...
Cine eşti?
Sunt o morsă.
Nasol, nu?
Nu pot să cred că mi se întâmplă asta.
La naiba!
Şi ce facem dacă trebuie să mergem la wc?
Te rog...
Când îţi vine, trebuie să te duci...
- O, Doamne. - N-ai să urinezi aici, omule.
Nu vorbi, că-mi trece.
Dacă o scoţi, eşti mort înainte ca prima picătura să atingă podeaua.
Eşti tare sexy când te înfurii.
Hei, ce-ai zice să te duci să închizi uşa?
Să o lăsăm pe prinţesa balului însărcinată.
- Hei. Hei! - Ce?
Dacă mă enervezi, te fac praf.
Pe bune?
Pe bune.
De ce nu taci din gură? Oricum nu interesează pe nimeni.
Exact.
Tâmpitule.
Sportivule, tu ce-ai făcut de te-au trimis aici?
Ai uitat să-ţi speli costumul de sport?
Băieţi, cred c-ar trebui să ne scriem lucrările.
Dacă eşti aici nu înseamnă că trebuie să fii nesimţit...
aşa că încetează!
E o ţară liberă.
Face asta doar ca să te enerveze. Ignoră-l pur şi simplu.
Scumpo?
N-ai putea să mă ignori nici dacă ai încerca.
Deci...
Deci.
Sunteţi cumva iubit-iubită?
Sunteţi împreună?
Iubiţi?
Haide, sportivule. Ajută-mă...
I-ai făcut deja "injecţia"?
- Du-te naibii! - Ajunge!
Hei! Ce faceţi acolo?
Ticăloşi alintaţi.
Jigodie.
Hai să închidem uşa.
Nu putem să ne distrăm dacă ne verifică Vernon din 2 în 2 secunde.
Uşa trebuie să stea deschisă.
- Şi ce dacă? - Şi de ce nu taci din gură?
- Mai sunt patru oameni aici. - Dumnezeule, ştii să numeri.
Vezi, ştiam eu că trebuie să fii deştept că să fii luptător.
- Cine eşti tu să judeci oamenii? - Chiar.
Bender, tu nici nu contezi.
Dacă ai dispărea pentru totdeauna, n-ar observa nimeni că nu mai eşti.
Eşti ca şi cum n-ai exista.
Păi atunci... mă duc să mă înscriu în echipa de sport.
Poate şi în clubul preparator, consiliul elevilor.
- Nu, nu te-ar accepta. - Ce rău îmi pare.
- Ştii de ce te porţi aşa? - Asta trebuie să fie bună..
- Pentru că ţi-e frică. - Voi bogătaşii sunteţi aşa deştepţi...
Exact de asta nu mă interesează activităţile şcolare.
- Eşti un mare laş. - Eu sunt în clubul de matematică.
Ţi-e frică că nu te-ar accepta şi din cauza asta îi batjocoreşti.
Păi... asta nu ar avea nimic de a face cu faptul că...
voi sunteţi nişte idioţi, nu-i aşa?
N-ai avea de unde să ştii. Nu ne cunoşti.
Nu ştiu nici leproşi...
dar nu m-aş duce să mă înscriu într-un nenorocit de club de-al lor.
- Ai grijă cum vorbeşti. - Sunt şi în clubul de fizică.
Scuzaţi-mă o secundă... Tu ce bolboroseşti acolo?
Ziceam că...
Sunt în clubul de mate, de latină şi de fizică. Clubul de fizică.
Hei. Cireşică.
- Faci şi tu parte din clubul de fizică? - Acela e un club academic.
Şi?
Şi cluburile academice nu sunt ca restul cuburilor.
Aha, dar pentru tocilari ca el, sunt.
Voi ce faceţi în clubul vostru?
În cel de fizică, vorbim de fizică... legile fizicii...
Deci este într-un fel social...
Tâmpit şi patetic, dar social, nu?
Cred că ai putea să o consideri o situaţie socială.
Mai sunt şi alţi copii în club.
Şi la sfârşitul anului avem...
- un banchet mare la Hilton. - Vă îmbătaţi, vă distraţi...
Nu. Ne îmbrăcăm frumos, dar nu ne drogăm.
Doar drogaţi ca tine fac asta.
N-aveam pantofi, aşa că a trebuit să împrumut pantofii tatei.
Mamei mele nu-i place când port încălţămintea altora.
Vărul meu Kendall din lndiana s-a drogat odată.
A început să mănânce chestii ciudate...
şi apoi simţea că nu se mai înţelege cu nimeni.
Ca în "Zona Crepusculară"...
Parcă ai fii tu...
Dacă continuaţi să vorbiţi, o să vină Vernon aici.
Am un întâlnire sâmbătă asta şi n-am chef să o pierd din cauza voastră.
Ce păcat ar fi, nu?
Să pierzi o întâlnire sportivă?
N-ai avea cum să ştii ceva despre ea, poponarule.
N-ai concurat în viaţa ta.
Da, ştiu. Mă simt aşa de gol pe-dinăuntru...
Pentru că îi admir atât de mult pe tipii care se tăvălesc pe jos cu alţi tipi.
Nu cred că ţi-ar lipsi. Tu n-ai nici un ţel.
- O, ba am. - Da?
Vreau să fiu exact ca tine.
Cred că tot ce am nevoie este o lobotomie şi nişte pantaloni strâmţi.
Tu porţi pantaloni strâmţi?
Nu, nu port aşa ceva.
Port uniforma cerută.
Pantaloni strâmţi...
Taci!
N-ar trebui să facem tâmpenii.
Ţi-ai terminat lucrarea, tinere?
Bender, nu te mai prosti.
- Ce-ai să faci? - Să cadă rece, sper.
Bender, aceea e proprietatea şcolii.
Nu ne aparţine. N-ar trebui să te joci cu ea.
- Foarte amuzant. Acum repar-o. - Ar trebui să o repari.
- Nu-i aşa că sunt un geniu? - Nu, eşti un idiot.
- Ce amuzant eşti. Toată lumea, tăceţi! - Repară uşa, Bender!
- Ştiu ce fac. - Repară uşa!
Taci!
La naiba!
De ce e uşa închisă?
Noi de unde să ştim? N-avem voie să ne mişcăm, nu?
De ce?
Noi doar stăteam, aşa cum ne-aţi spus.
Cine a închis uşa?
- Cred că a căzut un şurub. - S-a închis pur şi simplu, domnule.
Cine?
Ea nu vorbeşte, domnule.
- Dă-mi şurubul. - Nu e la mine.
Vrei să te scutur până iese din tine?
Nu-l am. Şuruburile cad tot timpul.
- Lumea este imperfectă... - Dă-mi-l, Bender.
- Domnule, cine ar fură un şurub? - Ai grijă, domnişoară.
Uşa este mult prea grea, domnule.
La naiba!
Andrew Clark, vino aici.
Mişcă. Haide.
- Dar de ce are voie Andrew să se ridice? - Aşa...
Dacă se ridică el, ne vom ridica toţi. Va fi anarhie!
- Bine, ai grijă la reviste. - Nu mai am ce să fac.
Foarte deştept, domnule...
dar dacă este vreun incendiu?
Cred că încălcarea regulilor în caz de incendiu...
şi punerea în pericol a vieţilor unor copii ar fi nechibzuită...
... în acest moment al carierei dumneavoastră, domnule.
Ce faci acolo? Scoate ăsta de aici, pentru Dumnezeu...
- Ce-i neînregulă cu tine? - Şcoala are ieşiri de incendiu...
- Arată lui Dick puţin respect. - Haide.
Treci la locul tău.
Aveam pretenţii de la cineva ca tine.
Nu păcăleşti pe nimeni, Bender.
Următorul şurub care o să cadă o să fii tu.
Mânca-mi-ai.
Ce-ai zis?
Mân...
ca...
mi-ai.
Ţi-ai m-ai aranjat o sâmbătă aici.
O, sunt zdrobit.
- Încă una. - Sunt liber şi sâmbăta de după.
- După asta, trebuie să mă uit în calendar. - Foarte bine! Pentru că o să fie plin.
Putem continua. Mai vrei una?
Poţi să zici. Spune-o.
În loc să te duci la închisoare, o să vii aici.
- Ai terminat? - Nu.
- Fac societăţii un favor. - Şi ce dacă?
Încă una!
Am să te aranjez pe tot restul vieţii tale, dacă nu ai grijă.
- Mai vrei una? - Da.
Încă una! Mai ai încă una, prietene.
Încetează!
- Opreşte-te. - Ai terminat?
- Nici pe departe. - Foarte bine!
- Mai ai una. - Tu chiar crezi că-mi pasă?
Încă una.
- Ai terminat? - Câte sunt până acum?
Şapte plus aceea când ai întrebat...
dacă Barry Manilow ştie că are ceva cu hainele lui.
- Acum sunt opt. Nu te mai bagă. - Domnule, sunt şapte.
Taci din gură, piticule.
Eşti al meu, Bender. Pentru două luni de zile, eşti al meu.
Eşti al meu.
Ce pot să zic? Sunt în extaz.
Sunt sigur că asta vrei să-i faci să creadă.
Ştii ceva?
Ar trebui să petreci mai mult timp făcând ceva folositor...
şi mai puţin timp încercând să impresionezi oamenii.
S-ar putea să-ţi fie mai bine.
Gata, asta e!
O să fiu afară.
Data viitoare când va trebui să vin aici, am să sparg capete.
Du-te naibii!
La naiba.
Trezirea!
Cine are nevoie la baie?
Foarte inteligent.
Ai dreptate.
Nu e bine să distrugi cărţile.
E aşa de plăcut să citeşti...
Iar...
"Molay" mă excită rău de tot.
Moliere.
Îmi plac lucrările lui.
Mare lucru.
N-ai ce să faci când eşti închis într-un loc d-ăsta.
Vorbeşte pentru tine.
Credeai c-aş vorbi pentru tine?
Nici măcar nu cunosc limba pe care o vorbeşti.
Hei...
eşti pedepsită în seara asta?
Nu ştiu. Mama zicea că da, dar tata mi-a zis să n-o bag în seamă.
E o petrecere mare la Stubby. Părinţii lui sunt în Europa.
- O să fie destul de sălbatică. - Da?
- Da. Mergi? - Mă îndoiesc.
De ce?
Dacă nu o ascult pe mama, doar pentru că tata zice că n-are nimic,
o să iasă un scandal monstru. Nu se mai termină şi m-am săturat.
- În orice moment, divorţ. - Pe cine placi mai mult?
Poftim?
Îl placi pe tatăl tău mai mult decât pe mama ta?
- Sunt duşi amândoi. - Mă refeream dacă trebuie să alegi.
Nu ştiu.
M-aş duce probabil să stau cu fratele meu.
Nu cred că-i pasă vreunuia de mine.
Mă folosesc doar ca să se răzbune unul pe altul.
Taci!
- Îţi plângi de milă. - Dacă nu eu să fac asta, atunci cine?
Mi se rupe inima.
- Sportivule? - Ce?
Tu te înţelegi cu ai tăi?
Dacă zic da, sunt un idiot, nu?
Eşti un idiot oricum...
dar dacă zici că da, eşti şi un mincinos.
Ştii ceva, omule?
Dacă n-am fi în şcoală, te-aş face praf.
Vezi asta?
Vrei să o dau mai sus?
Hei, băieţi...
Nici mie nu-mi plac părinţii mei. Adică, nu..
nu mă înţeleg cu ei...
compasiunea lor părintească e... ştii tu...
scrântită, ştii?
- Tocilarule. - Da?
Tu eşti un vis erotic pentru părinţii tăi, bine?
Asta e şi problema.
Văd că te enervează...
pentru că te pun să porţi hainele astea...
dar, recunoaşte, eşti un neo-maxi-zoom-dweeby.
Ce-ai face dacă n-ai face din tine un cetăţean mai bun?
De ce trebuie să insulţi pe toată lumea?
Sunt sincer, idiotule.
Mă aşteptam să ştii care e diferenţa.
- Dar are şi el un nume. - Da?
Da. Cum te numeşti?
- Brian. - Vezi?
Condoleanţele mele.
Dar tu cum te numeşti?
Dar tu?
- Claire. - Claire?
- Claire. E un nume de familie. - E un nume de grăsană.
- Mersi. - Cu plăcere.
- Nu sunt grasă. - Nu acum...
dar te văd făcându-te mai mare mai târziu.
Nu ştiu dacă ştii asta...
dar sunt două feluri de oameni graşi.
Sunt oameni graşi, născuţi ca să fie graşi...
şi oameni graşi care au fost odată slabi dar s-au îngrăşat.
Şi atunci când te uiţi la ei, parcă vezi persoana slabă de dinăuntru.
O să te măriţi, o să faci nişte pui şi apoi...
Ce gest obscen de la o fată imaculată.
Nu sunt chiar aşa de imaculată.
Eşti virgină?
Pot să pariez un milion de dolari că eşti.
Hai să încheiam suspansul.
Va fi o nuntă albă?
De ce nu taci din gură?
Ai sărutat vreodată un băiat pe gură?
Ai fost vreodată pipăită...
peste sutien...
sub bluză...
descălţată...
rugându-te la Dumnezeu să nu între părinţii tăi în cameră?
Vrei să mi se facă rău?
Peste chiloţei...
fără sutien...
cu bluza desfăcută...
cu un tip, pe scaunele din faţă ale maşinii după ora 11 seara în timpul şcolii?
Las-o în pace.
Am zis să o laşi în pace.
Mă obligi?
Da.
Tu şi cu câţi alţi prieteni?
Doar eu.
Doar tu şi cu mine.
Două lovituri. Eu te lovesc pe tine. Tu loveşti podeaua.
Când eşti gata, prietene.
Nu vreau să mă bag în chestia asta cu tine.
De ce nu?
Pentru că te-aş omorî.
E foarte simplu.
Eu te-aş omorî pe tine iar nenorociţii tăi de părinţi m-ar da în judecată.
Şi ar ieşi scandal şi nu mă interesează atât de tare cât să-mi bat capul.
Fricosule.
Hai să terminăm cu asta acum.
Nu vorbeşti cu ea.
Nu te uiţi la ea.
Nici măcar nu te gândeşti la ea! Ai înţeles?
Încerc să o ajut.
Brian, ce mai faci?
Tatăl tău lucrează aici?
- Carl? - Ce?
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
- Cum devine cineva om de serviciu? - Vrei să fii om de serviciu?
Nu, vreau să ştiu cum devine cineva aşa ceva...
pentru că Andrew e foarte interesat să urmeze o carieră în aşa ceva.
Serios?
Crezi că sunt un ţăran fără sentimente, un servitor, un muncitor.
Poate că aşa e.
Curăţând cu mătura după voi...
am aflat câteva lucruri.
Mă uit prin scrisorile voastre.
Mă uit prin dulapurile voastre.
Vă ascult conversaţiile. Nu ştiţi asta, dar aşa e.
Eu sunt ochii şi urechile acestei instituţii, prieteni.
Apropo, ceasul ăla e cu 20 de minute înainte.
La naiba.
Bine. Aveţi 30 de minute pentru prânz.
- Aici? - Aici.
Cred că bufetul e un loc mai potrivit, domnule.
Nu mă interesează ce crezi, Andrew.
Dick.
Scuză-mă, Rich.
Va fi disponibil lapte?
Ne este foarte sete.
Am o toleranţă scăzută la deshidratare.
Am văzut-o deshidratându-se, domnule. E cam scârbos.
Stai liniştit. Mă duc eu.
Stai jos.
Crezi că m-am născut ieri?
Crezi c-am să te las să cutreieri pe coridoare?
Tu.
Şi tu.
Hei!
Cum o cheamă? Trezeşte-o.
Hei! În picioare, domnişoară. Să mergem.
Asta nu-i casă de odihnă.
Să mergem.
Deci...
care-i viciul tău?
Ce bei?
Lasă. Uită c-am întrebat.
Vodcă.
Vodcă?
Când bei tu vodcă?
Când o fi.
- Mult? - Tone.
Din cauza asta eşti azi aici?
- De ce eşti azi aici? - Dar tu de ce eşti azi aici?
Sunt aici azi pentru că...
antrenorul şi tatăl meu...
nu vor să dau cu piciorul şansei pe care o am.
Sunt tratat diferit...
pentru că antrenorul crede că sunt un câştigător. La fel crede şi tata.
Nu sunt câştigător pentru că vreau să fiu.
Sunt un câştigător pentru că am putere şi viteză.
Ca un cal de curse.
Atât de mult îmi pasă de ce se întâmplă cu mine.
Da?
Foarte interesant.
Acum, ce-ar fi să-mi zici adevăratul motiv?
Lasă.
Claire, vrei să vezi o poză a unui tip cu o boală testiculară?
- E destul de savuros. - Nu, mersi.
Cum crezi că reuşeşte să meargă pe bicicletă?
Claire?
Te-ai întâlni vreodată cu un tip de genul ăsta?
Nu poţi să mă laşi în pace?
Dacă ar avea o personalitate interesantă...
ar fi un bun dansator sau ar avea o maşină mişto?
Deşi cred că ar trebui să stai pe bancheta din spate...
pentru că testiculele lui ar face ciudat.
- Ştii ce-aş fi vrut să fac? - Cu grijă. Brian e virgin.
- Virgin? - Aş fi vrut să fiu într-un avion...
- spre Franţa. - Nu sunt virgin.
- Ai făcut-o vreodată? - De multe ori.
- Spune una. - Trăieşte în Canada.
Am cunoscut-o la cascada Niagara. N-ai de unde să o cunoşti.
Dar cu cineva de aici?
Oh. Tu şi Claire aţi făcut-o?
- Ce tot vorbeşti? - Nimic. Nimic.
- Las-o baltă. Vorbim mai târziu. - Ce să laşi?
Brian îmi spunea că, pe lângă multitudinea de fete...
de la cascada Niagara, în prezent...
tu şi cu el o faceţi.
- Porcuşorule. - Nu, n-am zis asta!
John a zis că sunt virgin, iar eu am zis că nu sunt. Atâta tot.
Atunci de ce făceai semne spre Claire?
- Nu-mi place ce faci, Brian. - Minte.
Nu făceai semne către Claire?
- Ştii că minte. - Făceai sau nu semne către ea?
Da, dar doar pentru că...
Doar pentru că nu vroiam să ştie că sunt virgin.
Te rog să mă scuzi că sunt virgin.
De ce nu vroiai să ştiu?
Pentru că e ceva personal. E treaba mea.
Nu pare să fie şi treaba altcuiva.
Eu cred că este în ordine ca un băiat să fie virgin.
Da?
- Ce ai acolo? - Ghiceşte.
Unde e prânzul tău?
Îl porţi.
Îmi faci greaţă.
Ce-i aia?
- Sushi. - Sushi?
Orez, peşte crud şi alge.
Nu ai accepta limba unui tip în gura ta, dar ai mânca aia?
Pot să mănânc?
Nu ştiu. Tu măcar încearcă.
Care-i problema voastră?
Ce mâncăm?
Prânzul normal, presupun.
Lapte?
Supă.
- Ăla e suc de mere. - Ştiu şi eu să citesc.
Sandviş cu unt de arahide şi jeleu şi fără coajă.
Brian, acesta este un prânz foarte hrănitor.
Toate grupele de mâncare sunt reprezentate.
S-a măritat cumva mămica ta cu domnul Rogers?
- Nu, cu domnul Johnson. - Ah.
Uite cum cred eu că...
se desfăşoară o zi acasă la Brian.
Fiule?
Da, tată?
Cum a fost azi, prietene?
Super, tată. Dar a ta?
Super.
Fiule, ce-ai zice să mergem la pescuit weekend-ul ăsta?
Super, tată, dar am teme.
N-are nimic, fiule. Poţi să le faci pe barcă.
Ce bine!
Dragă, ce grozav e fiul nostru, nu-i aşa?
Da, dragă. Nu-i aşa că şi viaţa e grozavă?
Bine... Şi la tine cum e?
- La mine? - Da.
Simplu...
Prost...
inutil...
om de nimic...
nenorocit...
Retardat, cu gură mare, care face pe deşteptul...
imbecil.
Ai uitat urât, leneş şi nerespectuos.
Taci din gură, târfă!
Du-te şi fă-mi de mâncare.
Şi cu tine cum rămâne, tată?
Du-te naibii.
Dar, tată, cu tine cum rămâne?
Du-te naibii!
Cu tine cum rămâne!
Du-te dracului!
Bam!
- Vorbeşti serios? - Vrei să vii în vizită pe la mine?
Ce tâmpenie. Face parte din imaginaţia ta.
- Nu cred o iotă. - Nu mă crezi?
- Nu. - Nu?
M-am bâlbâit?
Asta crezi?
Pare de mărimea unui trabuc. M-am bâlbâit?
Asta e ce primeşti la mine acasă când verşi vopsea în garaj.
Vezi, nu cred că are rost să mai stau cu papagali ca voi.
Nu trebuia să zici asta.
Eu de unde să ştiu?
Tot timpul minte...
La naiba.
Cafea.
Parcă e luată de pe fundul râului Mississippi.
Totul e poluat. Totul e poluat.
Cafeaua, copiii sunt poluaţi.
- De unde ştii unde s-a dus Vernon? - Nu ştiu.
- De unde ştii când se întoarce? - Nu ştiu.
Te simţi bine când eşti rău, nu?
Ce rost are să mergem la dulapul lui Bender?
Habar n-am.
Ce tâmpenie. De ce crezi...
- De ce riscăm să fim prinşi? - Nu ştiu.
Şi atunci, ce facem?
Dacă mă mai întrebi ceva, te bat de-ţi sună apa în cap.
Scuze.
- Eşti aşa dezordonat. - Servitoarea mea e în concediu.
Droguri.
La naiba, Bender. Pune-o la loc.
Droguri. Băiatul ăla are marijuana.
- Aia era marijuana. - Taci naibii din gură.
Tu eşti de acord cu aşa ceva?
Trecem prin laborator şi apoi ne întoarcem.
Ar fi bine să ai dreptate. Dacă ne taie Vernon calea, e numai vina ta.
Ce-a zis? Unde mergem?
Stop. Stop. Staţi un pic.
- Trebuie să mergem prin bufet. - Nu, prin sala de activităţi.
- N-ai idee ce zici. - Tu n-ai idee!
Ne-am săturat să te ascultăm pe tine. Noi mergem pe-aici.
Tu o iei pe unde vrei.
Haide!
- La naiba! - Bună idee, deşteptule.
- Du-te naibii. - Du-te tu. De ce nu l-ai ascultat pe John?
Suntem morţi.
Nu.
- Doar eu. - Ce vrei să zici?
Întoarceţi-vă la bibliotecă. Stai cu pantalonii pe tine.
Nenorocitul.
Trei...
doi...
unu!
Bender! Bender! Ce înseamnă asta?
- Ce faci aici? - Bună.
Afară. Gata, Bender. Afară. S-a terminat.
- Nu vrei să auzi ce scuză am? - Afară.
- Încerc să capăt o bursă. - Dă-mi mingea.
Dă-mi mingea.
Ia-ţi lucrurile. Haide.
Deşteptul ăsta s-a dus în sala de sport.
Îmi pare rău să vă informez că...
veţi duce lipsă de serviciile lui pentru tot restul zilei.
- Ce... să-ţi... spun. - Totul e glumă pentru tine, Bender?
Alarmă falsă pe care ai tras-o vineri. Alarmele false sunt foarte amuzante.
Dacă casa... Dacă familia...
Dacă drogurile tale erau în flăcări?
Imposibil, domnule. Sunt în chiloţii lui Johnson.
Crezi că e amuzant?
Crezi că e simpatic? Că e "tare"? Asta crezi?
Să-ţi zic ceva.
Uită-te la el.
E un leneş.
Vrei să vezi ceva amuzant?
Fă-i o vizită lui John Bender în 5 ani. Să vezi ce amuzant o să fie atunci.
Ce s-a întâmplat, John? Îţi vine să plângi?
Haide.
Nu mă atinge!
Mă aşteptam să ai maniere, Dick.
Pentru vedere mai bună pe holuri.
Asta a fost ultima oară, Bender.
Asta a fost ultima oară când m-ai făcut să cad de prost în faţa lor.
Câştig 31.000 de dolari pe an şi am o casă.
N-am de gând s-o pierd din cauza unui derbedeu ca tine.
Dar într-o zi, într-o zi...
când ai plecat şi ai uitat locul ăsta...
iar ei te-au uitat, când tu o să te chinui să supravieţuieşti...
Am să fiu acolo.
Exact.
Am să te bat până-ţi sună apa-n cap.
Am să dau cu tine de pereţi.
- Mă ameninţi? - Şi ce-ai de gând să faci?
Crezi că te-ar crede cineva?
Crezi că o să-ţi dea cineva ţie dreptate şi nu mie?
Pe mine mă respectă pe aici. Mă iubesc. Sunt un tip de treabă.
Tu eşti un mincinos nenorocit şi toată lumea ştie asta.
Ce dur eşti acum. Haide.
În picioare, prietene! Hai să vedem cât de tare eşti!
Vreau să aflu acum cât de tare eşti.
Te las pe tine să mă loveşti primul.
Haide. Aici. Dă prima lovitură.
Te rog. Te implor. Loveşte-mă. Aici.
Dă o singură lovitură. Asta e tot. Doar una.
Exact ce credeam.
Eşti un fricos.
O blondă dezbrăcată intră într-un bar...
cu un pudel sub o mână...
şi un salam sub cealaltă.
Pune câinele pe masă.
Barmanul zice: "Cred că nu mai e nevoie să bei..."
Femeia zice...
La naiba!
Doamne Dumnezeule!
Mi-am uitat creionul.
Fir-ar să fie!
Ce Dumnezeu se întâmplă aici?
- Ce a fost zgomotul ăla? - Ce zgomot?
Eram la mine în birou şi am auzit un zgomot.
- Aţi putea descrie zgomotul, domnule? - Ţine-ţi gura, băiete.
Ce-i asta?
- Vvvvt! - Ce a fost asta?
Ce e zgomotul ăsta?
- Ce zgomot? - Serios, domnule, n-a fost nici un zgomot.
De zgomotul ăsta vorbeaţi?
Nu, nu ăsta era zgomotul.
Poate că nu v-am prins de data asta...
dar puteţi fi siguri c-am s-o fac.
Poţi fi sigură de asta, domnişoară.
Şi tu!
Nu accept să fiu făcut de râs.
Au!
A fost un accident.
Eşti un nesimţit.
Dă-mă în judecată.
Ahab, îmi dai marfa?
Hei, terminatule, sper că n-ai de gând să fumezi aici.
La naiba.
Gagicile nu pot ţine fumul.
Asta e.
Ai idee cât de populară sunt?
Sunt atât de populară.
Toţi mă plac atât de mult aici.
Sunt sigur.
Domnul...
Oh, domnule Tierney.
"Are o boală mentală neînsemnată"
Nici nu mă mir că e aşa de dus.
Bună ziua, Dick.
Bună, Carl.
Ce mai faci?
Bine.
Ce cauţi în fişe?
Nimic... O mică temă pentru acasă.
- Temă? - Da...
Fişe confidenţiale, nu?
Carl, aceasta este o zonă sensibilă şi...
unii oameni s-ar simţi foarte prost.
Ţi-aş fi recunoscător dacă...
tu şi cu mine... Dacă am putea ţine asta între noi doi.
- Ce-ai face pentru mine? - Ce ai vrea?
- Ai 50 de dolari? - Ce?
50 de dolari.
Nu, nu, nu...
Ai şi un nume mijlociu?
Da, cred că da.
Numele tău mijlociu este Ralph.
Ca şi "vomă".
Ziua ta e pe 12 Martie...
ai 1.80 m înălţime...
cântăreşti 75kg...
iar numărul de asigurare socială...
este 049-38-0913.
Oau!
Eşti mediu?
Nu.
Îmi spui şi mie de unde ştii toate astea despre mine?
Ţi-am furat portofelul.
- Dă-mi-l. - Nu.
- Minunat. Eşti şi hoaţă? - Nu sunt hoaţă.
- Multi-talentată. - Aveam ceva de furat?
- Doi dolari şi o poză porno. - O ce?
Are o poză cu o tipă dezbrăcată. Am văzut-o. E perversă.
Ce tare... s-o vedem şi noi...
- Toate astea sunt prietenele tale? - O parte din ele.
Şi cu celelalte ce-i?
Păi, pe unele le consider prietenele mele...
... iar pe celelalte doar le iau în considerare.
Ca ce?
Dacă vreau sau nu să stau cu ele.
Nu-ţi place ideea de un băiat - o fată?
- Dar ţie? - Da. Cred că aşa e normal.
- Nu şi pentru mine. - De ce nu?
De ce ai atâtea tâmpenii în geantă?
- Tu de ce ai atâtea prietene? - Eu te-am întrebat primul.
Nu ştiu. Pur şi simplu nu arunc nimic niciodată.
Nici eu.
Ăsta e cel mai prost act fals de identitate pe care l-am văzut vreodată.
Tu realizezi că te-ai făcut să ai 68 de ani?
- Ştiu... Am greşit... - Pentru ce îţi trebuie un act fals?
Ca să pot vota.
Vreţi să vedeţi ce am eu în geantă?
- Nu. - Nu.
Doamne...
- Ce sunt toate astea? - Tot timpul cari atâtea porcării cu tine?
Da.
Tot timpul car atâtea porcării cu mine.
Nu poţi ştii niciodată când dai de belea.
O să fii genul ăla de femeie care cară sacoşe mari...
... stă pe străzi şi vorbeşte cu clădirile?
- Poartă pantofi bărbăteşti. - Fac ce am de făcut.
De ce trebuie să faci ceva?
Viaţa mea de acasă...
este nesatisfăcătoare.
Te-ai lăsa victimă pericolelor de pe străzile din Chicago...
pentru că viaţa ta de acasă este nesatisfăcătoare?
Nu trebuie să fug de acasă şi să dorm pe străzi.
Pot să fug şi să merg la ocean...
la ţară, la munte, în lsrael, în Africa...
în Afghanistan.
Andy, vrei să intri şi tu în discuţie?
Allison spune că vrea să fugă de acasă...
pentru că viaţa ei de acasă este nesatisfăcătoare.
Păi, aşa simt toţi.
Dacă n-ar fi aşa, atunci lumea ar sta cu părinţii toată viaţa lor.
Da, înţeleg, dar cred că în cazul ei...
e mai mult decât...
ceea ce considerăm noi nesatisfăcător.
Lăsa-ţi-o baltă. Nu contează. Totul e în regulă.
- Care-i faza? - Nu. Nu e nici o fază, sportivule.
- Lasă. Lasă-mă în pace. - Stai un pic.
Cari toate porcăriile astea cu tine în geantă.
Ori vrei să fugi cu adevărat ori vrei să-i faci pe oameni să creadă asta.
Mănâncă rahat.
Fata are o lume a ei. Bine?
Bună.
- Vrei să vorbim? - Nu.
De ce nu?
Pleacă.
- Unde vrei să plec? - Pleacă.
- Ai probleme. - A, eu am probleme?
Faci ce-ţi spune toată lumea să faci! Asta e o problemă.
Bine. Dar nu mi-am vărsat conţinutul genţii pe canapea...
ca să-i invit pe toţi în problemele mele.
Nu-i aşa?
Ce s-a întâmplat? Ce e?
E de rău? Rău de tot?
Părinţii?
Da.
Ce ţi-au făcut?
Mă ignoră.
Da.
Ce vroiai să fii când erai tânăr?
Vroiam să fiu John Lennon.
Carl, nu te prosti.
Încerc să fiu serios.
Carl, predau de 22 de ani.
Şi cu fiecare an...
copiii ăştia devin din ce în ce mai aroganţi.
Pe naiba, omule.
Totuşi, Vern.
Nu copiii s-au schimbat, ci tu.
Ai vrut să devii profesor pentru că credeai că o să fie distractiv.
Credeai că o să ai verile libere.
Apoi ai descoperit că e totuşi de muncă.
Asta te-a supărat.
Copiii ăştia s-au întors împotriva mea.
Mă văd ca pe o glumă proastă.
Mai lasă-mă.
Dacă ai mai aveai 16 ani...
ce părere ai avea despre tine?
Crezi că-mi pasă ce cred copiii ăştia?
Da.
Gândeşte-te la asta.
Când vom fi bătrâni...
copiii ăştia vor conduce ţara.
Da.
Gândul mă trezeşte noaptea din somn...
Când îmbătrânesc...
copiii ăştia vor avea grijă de mine.
Eu n-aş fi aşa sigur.
Ce aş face pentru un milion de dolari?
Cât mai puţin posibil.
- Plictisitor... - Cum ai vrea să răspund?
Trebuie să cercetezi în mintea ta limită absolută.
Ca de exemplu, ai conduce până la şcoală dezbrăcat?
- Trebuie să ies din maşină, nu? - Bineînţeles.
- Primăvara sau iarna? - Nu contează. Primăvara.
- În faţă sau în spatele şcolii? - Oricare din ele.
Da.
Eu aş face asta.
Aş face orice sexual. Şi nici nu trebuie să mi se dea un milion de dolari.
- Minţi. - Deja am făcut-o.
Am făcut cam tot ce se putea în afară de câteva chestii ilegale.
Sunt nimfomană.
Minciună...
- Părinţii tăi ştiu asta? - I-am spus doar psihiatrului.
- Şi el ce a făcut când i-ai zis? - Mi-a pus-o.
Frumos...
Nu cred că, din punct de vedere legal ceea ce a făcut...
poate fi considerat viol, având în vedere că l-am plătit.
- E adult. - Da. Şi e şi însurat.
Ai idee cât de scârboasa e chestia asta?
- Păi, primele dăţi... - "Primele dăţi"!
- Ai făcut-o de mai multe ori? - Sigur.
- Eşti nebună? - Evident. Doar o pune cu psihiatrul ei.
Ai făcut-o vreodată?
Eu nici măcar nu am psihiatru.
Ai făcut-o vreodată cu o persoană normală?
- N-am mai discutat de asta odată deja? - N-ai răspuns.
N-am de gând să discut viaţa mea personală cu nişte străini.
- E ca o sabie cu două tăişuri. - O ce?
Păi, dacă zici că nu, eşti pudică.
Dacă zici că da, eşti o târfă.
E o capcană. Vrei, dar nu poţi.
Iar atunci când ai făcut-o, ţi-ai fi dorit să nu fi făcut-o. Corect?
- Greşit. - Sau tachinezi?
Tachinează.
Sigur că da... Ce-ar fi să o lăsăm baltă?
Tachinezi şi ştii asta. Toate fetele sunt aşa.
Tachinează doar în cazul în care ceea ce face te excită.
- Nu fac nimic! - De-asta tachinezi.
- Lasă-mă să te întreb şi eu ceva. - Deja ţi-am spus tot.
Nu te deranjează să te culci cu cineva fără să fii îndrăgostită?
- Nu vrei respect? - Nu o fac ca să fiu respectată.
Asta e diferenţa dintre noi două.
Sper că nu e singura diferenţă...
- Recunoaşte. Tachinezi. - Nu tachinez!
Bineînţeles că eşti. Sexul este arma ta. Tu ai zis-o.
O foloseşti ca să primeşti respect.
N-am spus asta. Mi-a răstălmăcit cuvintele.
- Atunci pentru ce o foloseşti? - Nu o folosesc, punct!
A, atunci eşti frigidă din punct de vedere medical său psihologic?
N-am vrut să zic asta. Îmi puneţi cuvinte în gură!
Dacă măcar ai răspunde la întrebare.
- Fi sinceră. - Nu e mare lucru. Răspunde.
- Răspunde la întrebare, Claire. - Vorbeşte cu noi.
Haide. Răspunde la întrebare.
- E doar o întrebare. - Nu! N-am făcut-o niciodată!
Nici eu.
Nu sunt nimfomană.
Sunt o mincinoasă patologică.
Scorpie ce eşti!
Ai făcut asta intenţionat, doar ca să mă enervezi.
Aş face-o totuşi. Dacă iubeşti persoana respectivă, e în ordine.
Nu pot să cred. Ce ciudată poţi fi.
Nu spui nimic toată ziua. Apoi, când deschizi gura...
îmi spui toate minciunile astea.
Eşti ofticată doar pentru că te-a pus să recunoşti ceva ce nu vroiai să recunoşti.
Mă rog, dar asta n-o face mai puţin bizar.
Ce e bizar? Toţi suntem bizari.
Doar că unii din noi se pricep mai bine să ascundă asta.
Tu de ce eşti bizar?
Nu poate să gândească de unul singur.
Are dreptate.
Ştiţi ce am făcut ca să ajung aici?
I-am lipit fundul lui Larry Lester cu bandă adezivă.
Tu ai fost ăla?
Îl cunoşti?
Da, îl cunosc.
Atunci ştii cât de păros este.
Când au tras bandă adezivă...
o parte din păr şi din piele au ieşit.
O, Doamne.
Lucrul bizar e că...
am făcut asta pentru tatăl meu.
Am torturat săracul copil...
pentru că vroiam să mă creadă tare.
Tot timpul vorbea...
de ce făcea el când era la şcoală...
şi de toate chestiile nebuneşti pe care le făcea.
Aveam senzaţia că era dezamăgit de mine...
că n-am făcut nimic rău niciodată, înţelegeţi?
Stăteam la vestiare...
şi îmi lipeam genunchiul cu bandă...
iar Larry se dezbrăca...
cu câteva dulapuri mai încolo de mine.
Şi era-
Era slăbănog, neputincios.
Începusem să mă gândesc la tatăl meu...
şi la atitudinea lui faţă de slăbiciune.
Şi până să-mi dau seama...
Am sărit pe el şi am început să zbier la el.
Prietenii mei râdeau şi mă încurajau.
Iar apoi...
când stăteam în biroul lui Vernon...
nu mă puteam gândi decât...
la tatăl lui Larry...
şi la faptul că Larry trebuia să se ducă acasă...
şi să explice ce i s-a întâmplat.
Şi ruşinea...
ruşinea pe care a simţit-o.
Cred că a fost ceva ireal.
Cum îţi ceri scuze pentru aşa ceva?
Nu se poate.
Toate numai din cauza mea şi a tatălui meu.
Doamne, ce-l urăsc.
Parcă e...
Parcă e o maşinărie fără sentimente cu care nu mai pot vorbi.
"Andrew!
Trebuie să fii numărul unu!
Nu accept rataţi în familia asta.
Nu ai putere deloc!
Câştigă! Câştigă! Câştigă!"
Nenorocitule.
Uneori îmi doresc să-mi cedeze genunchiul.
Ca să nu mai pot lupta.
Apoi ar uita de mine.
Cred că taţii noştri ar trebui să se ducă la bowling împreună.
Ca mine cu notele...
Atunci când... când...
Când mă privesc...
Şi mă văd...
Nu-mi place ce văd.
Chiar deloc.
Ce nu e bine?
Ce nu-ţi place la tine?
Sună stupid, dar...
pentru că pic la atelier.
Aveam de făcut ceva, ştii...
un elefant din ceramică.
Şi...
trebuia să...
Trebuia să fie o lampă.
Şi când trăgeai de trompă, trebuia să se aprindă lumina.
La mine nu s-a aprins.
Am luat 4 pe ea.
N-am luat un 4 în viaţa mea.
Când m-am înscris la curs...
Credeam c-am făcut o chestie deşteaptă.
M-am gândit, "Am să fac atelier. O să fie uşor...
să-mi păstrez media mare."
De ce credeai că o să fie uşor?
Tu i-ai văzut pe drogaţii care fac atelier?
Eu fac atelier. Trebuie să fii complet idiot.
Pentru că nu pot să fac o lampă?
Nu, eşti un geniu pentru că nu poţi să faci o lampă.
- Tu ce ştii despre trigonometrie? - Mă doare undeva.
Fără trigonometrie, nu ar exista tehnologie.
Fără lămpi, nu ar fi lumină.
Deci nici unul din voi nu e mai bun ca celălalt...
Pot să scriu cu degetele de la picioare.
Pot să şi mănânc, să mă spăl pe dinţi...
- Cu picioarele? - Să cânt la pian.
- Pot să fac spaghete. - Tu ce poţi să faci?
Pot să vă lipesc la toţi fundul cu bandă adezivă.
- Eu vreau să văd ce poate face Claire. - Nu pot să fac nimic.
Oricine poate să facă ceva.
E ceva...
Las-o baltă. E prea penibil.
Ai văzut "Wild Kingdom"? Tipul ăla face emisiunea aia de 30 de ani.
Bine.
Trebuie să juri că n-ai să râzi.
Bine...
Nu pot să cred că fac asta.
Bravo!
Unde ai învăţat să faci asta?
În tabără, clasa a 7-a.
A fost tare, Claire.
Părerea mea despre tine s-a schimbat complet.
Eşti un nesimţit. Nu-i fă asta.
- Ai jurat că nu o să râzi. - Mă vezi pe mine că râd?
Nenorocitule!
Ţie ce-ţi pasă ce cred eu?
Nici nu contez, nu?
Aş putea dispărea pentru totdeauna şi n-ar observa nimeni că nu mai sunt.
Sunt ca şi cum n-aş exista. Îţi aduci aminte?
Iar tu, tu oricum nu mă placi.
Am tot atâtea sentimente ca şi tine.
Şi mă doare la fel de tare când cineva le calcă în picioare.
Doamne, patetică mai eşti!
Niciodată...
niciodată, să nu te compari cu mine. Ai înţeles?
Tu ai totul, iar eu am pe dracu.
Faci pe victima, nu?
Probabil că s-ar închide şi şcoala dacă n-ai mai apărea!
Regina nu-i aici.
Îmi plac cerceii ăia, Claire.
Taci.
- Sunt diamante adevărate, Claire? - Taci.
Eu cred că sunt.
- Ai muncit pentru banii ăia? - Taci din gură.
- Sau i-a cumpărat tăticul? - Taci!
Sigur i-a cumpărat.
Cred că au fost un cadou de Crăciun, nu?
Ştii ce am primit eu de Crăciun?
A fost un an mare pentru familia Bender.
Am primit un cartuş de ţigări.
Taică-miu m-a tras şi mi-a zis, " Fumează, Johnny."
Du-te acasă şi plânge-te la taică-tu. Nu plânge aici, ai înţeles?
Vom ajunge ca părinţii noştrii?
Eu nu...
niciodată.
E inevitabil.
Se întâmplă pur şi simplu.
Ce se întâmplă?
Când devii adult...
îţi moare sufletul.
Cui îi pasă?
Mie-mi pasă.
Mă gândeam...
Ştiu că nu e un moment prea potrivit...
dar mă întrebam...
Ce se va întâmpla cu noi luni?
Când vom fi cu toţii împreună.
Vă consider prietenii mei.
Greşesc?
Nu.
Deci luni, ce se va întâmpla?
Adică dacă vom rămâne prieteni?
Fiindcă suntem acum?
Da.
Vrei adevărul?
Da, vreau adevărul.
Nu prea cred.
Cu toţi sau doar cu John?
Cu toţi.
- Frumoasă atitudine, Claire. - Fii serios, Andy.
Dacă Brian ar veni la tine luni, ce-ai face?
Imaginează-ţi asta. Eşti cu toţi prietenii tăi.
Ştii exact ce-ai face. L-ai saluta şi când pleacă...
le-ai spune prietenilor tăi că nu-l placi.
Nici gând.
Bine. Dar dacă vin eu la tine?
- Acelaşi lucru. - Eşti o scorpie!
De ce? Pentru că zic adevărul? Asta mă face scorpie?
Nu! Pentru că ştii cât de nasol e să faci asta cuiva.
Şi nu ai tupeul să-ţi înfrunţi prietenii şi să le spui că ai să placi pe cine vrei tu.
Şi cu tine cum rămâne, ipocritule?
De ce nu o iei pe Allison la o petrecere de-a ta?
Sau să-l iei pe Brian sau pe Andy în parcare să vă drogaţi. Sau pe mine?
Ce-ar zice prietenii tăi dacă ne-ar vedea mergând pe holuri împreună?
Ar face pe ei de râs.
Le-ai zice probabil că o facem, ca să te ierte.
Să nu mai vorbeşti de prietenii mei! Nu-i cunoşti. Nu te uiţi la ei...
Şi mai ales nu te-ai sinchisi să vorbeşti cu ei.
Aşa că ocupă-te doar cu ce te pricepi: cumpărături, ojă, BMW-ul lui taică-tu...
... şi beţiva de maică-ta din Caraibe. - Taci!
Cât cu îngrijorarea că ce or zice oamenii când ne văd stând împreună...
Nu-ţi mai face griji! Nu o să se întâmple niciodată!
Bagă-ţi capul în nisip şi aşteaptă-ţi nenorocitul de bal de absolvire!
- Te urăsc! - Da? Mă bucur!
Să înţeleg că Allison şi cu mine suntem nişte oameni mai buni ca voi?
Noi, ciudaţii...?
- Tu mi-ai face aşa ceva? - Eu nu am prieteni.
- Dacă ai avea? - Nu.
Nu cred că genul de prieteni pe care i-aş avea eu s-ar supăra.
Vreau să vă zic că eu nu v-aş face aşa ceva.
Nu aş face-o şi n-am s-o fac.
Pentru că mi se pare un gest oribil.
Prietenii tăi nu s-ar supăra pentru că ei ne admiră.
Eşti atât de încrezută, Claire.
Atât de încrezută...
Eşti aşa plină de tine. De ce?
Nu zic asta ca să fiu încrezută.
Urăsc să fiu de acord cu tot ce zic prietenii mei.
Atunci de ce o faci?
Nu ştiu. Nu...
Nu înţelegi. Tu nu...
Nu eşti prieten cu genul de oameni cu care Andy şi cu mine suntem prieteni.
Nu înţelegi presiunea care o pot pune asupra ta.
Ce nu înţeleg?
Crezi că nu înţeleg presiunea, Claire?
Atunci, du-te naibii!
Du-te naibii!
Ştiţi de ce sunt azi aici?
Ştiţi?
Sunt aici... pentru că...
Domnul Ryan a găsit o armă în dulapul meu.
- De ce aveai o armă în dulap? - Am încercat...
Când tragi nenorocita de trompă...
lumina ar trebui să se aprindă.
Nu s-a aprins. Adică...
- Pentru ce era arma? - Las-o baltă.
Tu ai deschis subiectul.
Nu pot să am un 4.
Nu accept...
şi ştiu că nici părinţii mei nu acceptă.
Chiar dacă iau numai 10 tot semestrul...
... tot îmi iese media 9. S-a dus naibii totul.
Brian.
Vreau să am opţiunile în faţă, ştii?
- Să te sinucizi nu este o opţiune. - Dar n-am făcut-o, nu?!
Nu. Nu cred.
Era un pistol?
Era un pistol de semnalizare. S-a descărcat în dulap.
Serios?
Nu e amuzant.
Ba e.
Nenorocitul ăla de elefant a fost distrus.
Vreţi să ştiţi ce-am făcut eu ca să ajung aici?
Nimic.
N-aveam altceva mai bun de făcut.
Râdeţi de mine.
Nu.
Ba da.
Brian?
Da?
Tu o să-ţi scrii lucrarea?
Da. De ce?
E inutil să ne-o scriem toţi.
Asta vrea Vernon.
Corect, dar cred c-am zice toţi cam aceleaşi lucruri.
Tu nu vrei să ţi-o scrii, nu?
Adevărat, dar...
tu eşti cel mai deştept, nu-i aşa?
Păi...
Avem încredere în tine.
Da.
Bine.
Am s-o fac.
Minunat.
Haide.
Unde mergem?
Haide.
Nu te teme.
Nu-mi băga aia în ochi.
Nu o bag. Doar... Fă aşa.
Arăţi mai bine fără porcăria aia neagră la ochi.
Hei, îmi place porcăria aia neagră.
Aşa e mai bine.
Uită-te în sus.
Te rog...
De ce te porţi aşa frumos cu mine?
Pentru că mă laşi...
Te-ai pierdut?
Mulţumesc.
De ce ai făcut asta?
Pentru că ştiam că tu n-ai s-o faci.
Mai ţii minte când ai spus că ai tăi te folosesc ca să se răzbune unul pe altul?
N-aş fi remarcabil la această sarcină?
Chiar ai fost scârbit de ceea ce am făcut cu rujul?
Adevărul?
Adevărul.
Nu.
Ce ţi s-a întâmplat?
De ce? Claire m-a făcut aşa.
Ce e neînregulă?
Nimic. Doar că...
e atât de diferit.
Pot să-ţi văd faţa.
Asta e de bine sau de rău?
E de bine.
La revedere, Brian.
Ne vedem sâmbătă viitoare.
Poţi să fii sigur.
Dragă domnule Vernon...
Înţelegem faptul că a trebuit să sacrificăm...
... toată sâmbăta pentru a sta în detenţie pentru ceea ce am făcut.
Credem că sunteţi nebun...
să ne puneţi să scriem un eseu prin care să vă spunem cine credem că suntem.
Ne vedeţi aşa cum vreţi...
ne caracterizaţi cu cele mai simple cuvinte, cu cele mai convenabile definiţii.
Dar am aflat că...
fiecare din noi este un geniu...
- şi un sportiv... - şi o persoană ţicnită...
- o prinţesă... - şi un criminal.
Vă răspunde asta la întrebare?
Cu sinceritate...
Breakfast Club.
Traducerea si adaptarea: poison ivy_16 (Opris Irina)
api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com