- Trebuia să luăm Honda. - Unde am fi pus toate bagajele ?
- Eşti foarte puternic. - Continuaţi să împingeţi !
Asta e ultima vacanţă în care mai merg cu tine.
Unde ai făcut muşchii ăia ?
Încă, încă, încă ! Nu renunţaţi acum.
Cât mai e ?
Doar câteva milioane de mile.
Câteva ce ?!
Câteva milioane de mile.
Şi aici o să ne oprim.
Continuaţi să împingeţi ! Nu renunţaţi.
Mexico, data viitoare.
- Hawaii e mai bine. - Da.
Opriţi-vă ! Aşa e bine.
Acum ce o să faci ?
O să încerc să fac rost de...
-...ajutor. - Ajutor.
- Haide, să ne batem cu zăpadă ! - Oh, nu ! Nu !
Nu !
Tati ! Tati, haide !
Ajută-mă, tati !
Da... Aveţi numărul de la serviciul de intervenţie rapidă ?
Mersi, Stan.
Dacă aveţi nevoie de ajutor la ceva,
să-mi spuneţi, domnule Russell.
Aşa o să fac, mersi.
Domnule Russell !
Tati !
Prinde !
Domnule Russell...
Ştii că şi asta merge la Seattle, nu, Estancia ?
Da, domnule.
Bun.
La început, recunosc, am fost şocat.
Am funcţionat automat. N-am simţit nimic.
Apoi, într-o zi, m-a izbit:
Joanna şi Kathy s-au dus.
Mă tot plimbam prin apartament, spunând mereu : "S-au dus, s-au dus..."
Cred că am fost pe jumătate nebun.
Ei bine, asta a fost acum patru luni,
iar acum trebuie să-mi văd de treaba mea.
Prima ta lecţie e lunea viitoare.
Am stabilit o întâlnire pentru tine mâine, cu unii dintre profesori.
O să-ţi aduci aminte de mulţi dintre ei.
Unsprezece îţi convine ?
E bine, Robert, mulţumesc. Mulţumesc pentru tot ce-ai făcut.
Ah, haide...
Toată lumea e entuziasmată de faptul că eşti aici.
Un binecunoscut profesor şi distins compozitor ca tine.
Cine spune asta ?
Distins sau nu,
suntem bucuroşi că ai venit.
În regulă, copii, mai încet.
Duceţi-vă la bucătărie şi luaţi-vă nişte prăjituri.
Apropo, cât timp ai de gând să stai la hotel ?
E destul loc pentru tine aici, să ştii.
Oh, nu, mersi, Eva. Cred...
O să găsesc o casă... pentru închiriat. Am nişte lucruri de făcut.
Am nevoie de un loc în care să mă închid şi să îmi petrec timpul cântând la pian.
Un loc unde să pot munci.
Am o prietenă care lucrează pentru Societatea de Conservare a Istoriei.
Au case vechi pe care sigur le închiriază.
- O să vedem ce poate găsi pentru tine. - Bun.
- Domnul Russell ? - Da.
Bună, sunt Claire Norman.
De ce nu urcaţi, ca să putem pleca ?
Bine.
- Când a fost locuită ultima dată casa ? - Să vedem... acum 12 ani.
Aparţine Societăţii de Conservare a Istoriei de 12 ani.
Iată.
Se făcuseră planuri, la un momentdat, să fie transformată într-un fel de muzeu.
Dar... nu ştiu, cred că a fost făcută pentru a fi locuită.
De ce nu a fost locuită ?
Ei bine, eu sunt în Societate de doar un an.
Părerea mea este că nu s-au zbătut prea mult cu locul ăsta.
Desigur, e nevoie de multă muncă.
Şi sunt nişte piese de mobilier aici
care tocmai au fost depozitate.
Trebuie să vă alegeţi din ele.
Ştiţi, ce vă place.
Bucătăria e aici.
De ce e nevoie pentru a întreţine o casă aşa de mare ?
Oh, avem un om care se ocupă de toate locurile astea: domnul Tuttle.
Şi...
asta e camera de muzică.
De fapt, ăsta a fost motivul pentru care m-am gândit la dv.
Pianul a fost lăsat aici când Societatea s-a mutat, era prea multă bătaie de cap să-l ia.
Cred că arată destul de rău.
Care sunt condiţiile ?
Îmi pare rău că vă întrerup.
E în regulă, domnule Tuttle.
Asta era deja compusă.
E un bărbat în faţă... a adus un rezervor de apă.
Spune că l-aţi chemat.
Bine.
Ai reuşit să scrii ceva ?
Da, încă lucrez la partea a doua. Aceeaşi problemă veche.
Ei bine, poate cursurile te vor ajuta.
Poate îţi vin idei noi.
pentru cursurile avansate de muzică.
Ştim cu toţii că afară nu plouă.
Eu înţelesesem că...
sunt 23 de studenţi înscrişi
sunt îngrozitor de mulţi oameni aici care n-au altceva mai bun de făcut.
Şi în cazul în care nu e vreun incendiu de care noi nu ştim, în altă parte a clădirii,
Oricum,
o să ştim mai multe după al doilea curs.
Sunt sigur că mulţi dintre voi
vor recunoaşte asta.
- Sună un pic mai bine cu orchestra decât cu un pian. - Oh, nu, ai făcut să sune bine şi în clasă.
Secretul lui John este că are un farmec aparte.
Ah, mergi prea departe.
- Dacă nu găseşti drumul înapoi ... - Trimit un cercetaş.
Îmi pare rău.
Bună !
Ţi-o prezint pe mama mea.
- Îmi pare bine, doamnă Norman. - Şi mie îmi pare bine.
Acesta e John Russell. Îţi aminteşti "Casa Chessman" ?
Oh, da. Sunt încântată să vă cunosc, domnule Russel.
Cum vă place locuinţa ?
E în regulă.
E atât de... mare.
Doamnelor şi domnilor,
pot avea atenţia dvs, vă rog ?
Vi-l prezint pe senatorul Joseph Carmichael şi pe fiul dumnealui.
Doamne !
- Congresmanul Eugene Carmichael. - O să ţină iar un discurs.
Oh, da, o să auzim un republican comentând un democrat.
Ştiţi cât de mult urăsc să ţin discursuri.
Dar, la o ocazie specială,
cum este colectarea de fonduri pentru magnifica Orchestră Simfonică...
Nu-i aşa că au fost grozavi în seara asta ?
Chiar aşa !
Mă duc să-mi iau ceva de băut.
Cred că o să vin şi eu cu tine.
Mă întorc imediat, mamă.
Mulţumesc.
De fapt, e în Consiliul Director
al Societăţii de Conservare a Istoriei.
Adevărul e că a devenit filantropul nostru numărul unu.
Deci, te-ai acomodat acolo ?
- Oh, da. - Bun.
Sunt unele lucruri la biroul Societăţii care aparţin casei tale.
O să văd dacă le pot lua pentru tine.
Mă bucur că ai luat casa.
Domnule Tuttle ?
Da, domnule Russell.
M-ai speriat.
Mai e cineva aici ? Doamna Riss face curăţenie astăzi ?
Nu, domnule. Sunt doar eu.
Bine.
E drăguţă.
Muzica.
- Bună ! - Bună !
Sună ca un cântec de leagăn.
Da, într-un anume fel, aşa e.
Frumoasă.
Ei bine, iată, aşa cum am promis.
Astea sunt nişte tablouri care aparţin casei.
Şi asta...
este o veche fotografie restaurată, făcută din spatele casei.
Am vrut să te sun mai întâi, dar cei de la Informaţii nu pot da numărul tău deocamdată.
Aceea e o piesă frumoasă.
Tu ai făcut-o ?
Nu.
Aceea a fost a lui Kathy, fata mea.
Cred că ar trebui să plec.
Sper să-ţi placă tablourile.
Mulţumesc.
Mergi la călărie ?
Da.
Tu călăreşti ?
John ?
Ce s-a întâmplat ?
Mă gândeam la fata mea, Kathy.
Cât de mult iubea caii.
Un gol de aer pe undeva.
A fost prea tare, prea ritmic.
Cel puţin, a luat-o din loc.
De ce s-a întâmplat în două dimineţi la rând,
la ora 6 fix ?
De ce se aude doar o jumătate de minut şi apoi se opreşte ?! Nu are sens.
Un cuptor e un lucru ca oricare altul, domnule Russell.
Are toane.
E o casă veche.
Face anumite zgomote.
Foarte bine.
Încă nu ne sincronizăm la ritm.
Şi... Don, întârzii cam mult...
la ultimele patru măsuri.
Altfel, a fost splendid.
Noapte bună.
Ceea ce vreau să întreb e dacă
s-a mai întâmplat ceva de genul ăsta în casă, înainte ?
Dacă da, atunci cui, când şi...
ce-au făcut în privinţa asta ?
De când sunt la Societate, casa a fost goală.
John...
Munceşti prea mult.
Ai trecut printr-un şoc emoţional teribil.
- Nu e posibil să ai... - ...halucinaţii ? Asta aveai de gând să spui ?
Mă scuzaţi.
Minnie ?
Claire, un telefon pentru tine. Mama ta. Să-i spun că eşti ocupată ?
Vin chiar acum. Scuză-mă, John, doar un minut.
Ştiţi, sunt unele întrebări privitoare la contractul dv., domnule Russell.
Ce vreţi să spuneţi ?
Casa aia nu trebuia închiriată.
Domnişoara Norman s-a grăbit cu hârtiile la biroul unui avocat.
Nu a folosit calea obişnuită.
De ce ar avea cineva obiecţii ?
Casa aia nu e făcută pentru a fi locuită.
Nimeni n-a putut trăi în ea.
Nu vrea oameni.
Deci au mai fost probleme cu casa şi înainte.
Claire, ascultă. E notă cu notă.
Acelaşi tempou şi chiar aceeaşi cheie.
Ce părere ai ?
Nu ştiu.
E o coincidenţă uimitoare.
Dar melodia asta a fost, probabil, foarte populară cândva,
altfel n-ar fi în cutiuţa muzicală.
Sunt de acord, dar îţi jur că n-am mai auzit-o niciodată
înainte s-o cânt şi s-o înregistrez în ziua în care ai venit tu.
Nu, e ceva !
Ceva.
S-a mai întâmplat aici înainte. Nu sunt eu primul.
M-am uitat cu mare atenţie pe acte.
Începând de la 1920.
Nimic neobişnuit.
Doamna Huxley...
Minnie e o bătrână excentrică, dar...
A spus că această casă nu vrea oameni. Se înşeală.
Orice ar fi... încearcă cu disperare să comunice.
Zgâlţâiturile, robinetele deschise,
geamul spart. Toate cioburile au căzut în exterior.
Trebuie să fi fost făcute din interior.
Tot ce s-a întâmplat,
a fost făcut pentru a mă determina să merg în camera din pod.
Vreau să văd şi eu.
Uită-te la cartea de pe birou.
C.S.B.
4 ianuarie.
1909.
E scrisul unui copil.
1909. Cine trăia aici pe atunci ?
Aici am găsit şi cutiuţa muzicală.
Priveşte la căruciorul ăsta pentru invalizi.
Doamne !
E atât de mic.
Ce-a fost camera asta ?
Foştii locatari, William Saracino şi famila, architect.
Au cumpărat locul în 1965, l-a vândut în 1967.
A fost luat pentru Societatea de Conservare a Istoriei, în noiembrie 1967,
prin ajutorul generos al Fundaţiei Carmichael.
- Acesta-i senatorul ? - Da.
Mare filantrop.
Unde o fi restul dosarului ?
Nu sunt foşti locatari...
Nu sunt acte anterioare.
Nu e nimic aici înainte de 1920.
Minnie, căutăm dosarul casei Chessman de dinainte de 1920.
Ştii unde este ?
Ce vrei să ştii ?
Încercăm să aflăm cine a locuit în casă în 1909.
Un bărbat pe nume Barnard. Un doctor.
Ştii cumva dacă avea copii ?
Cred că un fiu şi o fiică.
A fost o tragedie de familie, cred.
A vândut casa în 1909.
- 1909 ? - Da.
- O să caut pentru dvs. - Mersi.
E deja afişat. Scanner-ul e în dreapta.
Mulţumesc mult.
Să ne uităm pe-aici.
9 februarie. Anunţuri publicitare.
Pagina financiară.
Imobiliare. Alte anunţuri.
Stai, stai, stai.
în afara parcului Chessman, ieri.
"Cora Barnard, fata în vârstă de şapte ani a doctorului Walter Barnard,
Şi aşa mai departe ...
cunoscutul medic din Seattle, a fost lovită
şi rănită grav, când a fugit în faţa unui cărucior de cărbuni
A fost internată la spitalul St.Margaret, unde starea ei se menţine gravă."
Cora Bernard...
C.S.B.
Este plânsă de către părinţii săi.
Acolo.
"Cora Steward Barnard...
a murit
în spitalul St. Margaret, în urma rănilor din accidentul de pe 15 februarie.
Domnişoara Barnard va fi înmormântată în cripta familiei
din cimitirul Pootfield."
Acolo e doctorul...
şi soţia sa.
Acolo e fratele, Lloyd.
Micuţa Cora
a fost ucisă în stradă.
A fost un accident, aproape la fel ca şi la Kathy.
Ce e în casa aia, Claire ?
Ce face ? De ce încearcă să ajungă la mine ?
John...
E oare datorită fiicei mele ?
Nu pot să trec din nou prin asta.
John...
Trebuie să pleci din casa aia.
Oh, cred tot ceea ce spuneţi, domnule Russell.
Avem aici
Zgomotele, luminile, teleportarea obiectelor. Toate sunt foarte familiare.
- Lucruri fascinante. - Dar ideea e:
Ce fac eu acum ? Adică...
Ah !
Îţi spun eu, neoficial.
foarte mulţi... medii, spiritişti şi aşa mai departe,
şi i-am testat.
Acum...
99 la sută...
şarlatani.
Dar...
acel 1%...
uimitori !
Un medium...
Bună.
Domnul Russell ?
Da.
- Ce mai faceţi ? - Bună seara.
Soţia mea, Leah.
E în stânga dvs., vă rog.
Putem stinge luminile, vă rog ?
M-am gândit să... înregistrez ce se întâmplă. E în regulă ?
Oh, da, sigur.
Aşa e bine. Acum, domnule Russell, vreţi să staţi acolo, vă rog ?
Da, desigur.
Iar eu voi sta acolo.
Mulţumesc.
Ai suferit o mare pierdere, John Russell.
Ai pierdut o soţie şi un copil.
Prezenţa din casa aceasta încearcă să ajungă la tine prin... acea pierdere.
Prezenţa e foarte puternică aici.
E prezenţa unui copil.
Un copil care e neliniştit...
Care nu se poate odihni.
Prezenţa...
e cu noi.
Simţim că tu eşti cu noi.
Vrei să vorbeşti cu noi ?
Vrei să comunici cu noi ?
Vrei să vii la noi ?
Vrei să vorbeşti...
cu noi ?
Suntem aici pentru a te ajuta.
Cum te cheamă ?
Vrei să vorbeşti cu noi ?
Da.
Cum te cheamă ?
Tu eşti Cora ?
Eşti copilul ucis de căruciorul de cărbuni ?
Nu.
Cum te cheamă ?
Joseph.
Ai murit în casa asta, Joseph ?
Cum ai murit ?
E ceva ce ai să ne spui nouă ?
John.
Ajutor.
Ajutor !
John !
Ajutor !
Ajutor !!!
Domnule Russell, vreţi să staţi acolo, vă rog ?
Vrei să vorbeşti cu John ?
Vrei să ne spui de ce nu te poţi odihni ?
Vorbeşte cu John.
John e cu noi.
Ce vrei de la John ?
De ce eşti neliniştit ?
De ce ai rămas în casa asta, Joseph ?
Ce e în casa asta ?
Vorbeşte cu John.
John e cu noi.
Cum ai murit ?
Ai murit în casa asta ?
De ce ai rămas în casa asta, Joseph ?
Cum ai murit ?
Joseph, ai murit în casa asta ?
Suntem aici pentru a te ajuta.
Cum te cheamă ?
...omorât de un cărucior de cărbuni ?
Nu.
Eşti copilul ucis de căruciorul de cărbuni ?
Nu.
Eşti copilul ucis de căruciorul de cărbuni ?
Nu.
Suntem aici pentru a te ajuta.
Cum te cheamă ?
Joseph.
Cum te cheamă ?
Joseph.
Cum te cheamă ?
Joseph.
Joseph..
Ai murit în casa asta, Joseph ?
Casa...
Camera mea...
Nu pot... merge.
Vrei să ne spui de ce nu te poţi odihni ?
Tatăl meu...
Joseph, ai murit în casa asta ?
Camera mea...
Cum ai murit ?
Tată...
Fântâna...
Inima Sfântă.
Medalia mea.
Tată...
Tată, nu !
Ajutor !
Corpul...
Ferma...
Fântâna.
Numele meu...
Joseph Carmichael.
Claire...
Da.
Îmi cer scuze...
Eu doar...
Poţi să...
Tată...
Camera mea...
Nu pot... să merg.
Vrei să ne spui de ce nu te poţi odihni ?
Tatăl meu...
Joseph, ai murit în casa asta ?
Camera mea...
Cum ai murit ?
Tată, nu !
Numele meu...
Joseph Carmichael.
Nu ar fi trebuit să te sun. Numai că aveam nevoie de cineva.
Am scris nişte cuvinte pe hârtie.
Am scris "Inima Sfântă".
Era odată un orfelinat...
numit "Inima Sfântă".
A fost închis cu ani buni în urmă.
Un orfelinat ?
Da.
Copilul, Joseph Carmichael...
A fost omorât în casa asta, în pod.
Şi îngropat.
Şi apoi un orfan...
Opreşte-te, John ! Îndepărtează-te de locul ăsta.
Doamna Huxley e la telefon, domnule senator.
E a treia oară când sună în dimineaţa asta.
A spus că e important.
Bine, răspund.
Bună, Minnie, ce mai faci ?
Sunt bine.
Au umblat prin dosare.
Spune-mi numele din nou.
John...
Russell.
Mă bucur că pot fi de ajutor, după cum ştiţi.
La revedere.
Campania senatorului din 1960.
Am luat-o de la librărie şi am xeroxat-o. E plină de date.
Ai găsit ceva ?
O retrospectivă ciudată. Cineva s-a opus atunci când s-a hotărât transformarea casei în muzeu.
Richard Carmichael şi familia sa au stat în casă din 1899 până în 1906.
Richard a fost tatăl senatorului.
Mama lui a murit la naşterea sa, în 1900.
E totul scris acolo.
Uită-te la partea privitoare la boala lui.
Joe Carmichael, fiul său, în vârstă de trei ani, suferea de o formă de artrită atrofică.
Mai jos.
S-a decis trimiterea micului Joe la faimosul sanatoriu Nordbach, în Bale, Elveţia, pentru tratament special.
Însoţit de tatăl său, a plecat în Europa în octombrie 1906.
Şi n-a mai pus piciorul pe pământ american până la sfârşitul primului război mondial.
Vezi acum ce s-ar fi putut face.
Fiul lui Richard, un copil bolnav,
L-a ţinut în Elveţia până în 1918. Când s-a întors aici, avea 18 ani.
a fost omorât de propriul tată şi îngropat în secret.
Şi apoi, a fost înlocuit cu un orfan de şase ani
care i-a luat locul şi a fost purtat peste mări,
sub ocrotirea tatălui său.
Totul a mers în ajutorul lor. Chiar şi războiul.
Cine şi-ar fi dat seama că nu era fiul adevărat ?
Dacă nu mai era invalid, asta se datora tratamentului.
John...
Crezi că el ştie de crimă ?
Şi de înlocuire ?
Nu ştiu.
Cum poate un tată să facă aşa ceva ?
Soţia lui Richard a fost Emily Spencer.
Era fata lui H.T. Spencer.
El a fondat imperiul Spencer-Carmichael.
A murit în... 1905. Era putred de bogat.
Testamentul său...
Testamentul său ar putea fi foarte interesant.
Trebuie să existe o copie după el, undeva.
O să încerc, de asemenea, să văd dacă a existat şi o fermă.
O fermă Spencer sau Carmichael, undeva.
Aici.
Da, o fermă...
cu o fântână.
Acesta e atlasul din 1980 al oraşului Seattle, deschis la locul unde Carmichael a avut ferma.
Ce semnifică semnul acela mic ?
Potrivit legendei, aici,
a fost locaţia fântânii de pe proprietatea respectivă.
Înţeleg...
Şi în atlasul din 1914,
care este deschis aici, la aceeaşi zonă,
figurează... un lot imens, care se pare că a fost vândut.
Dar proprietatea e în mare parte aceeaşi, iar locaţia fântânii e încă marcată.
Da... înţeleg.
În atlasul din 1928 e o anumită modificare.
Sunt mai multe subdiviziuni ale proprietăţii.
Simbolul pentru fântână dispare,
şi o casă e construită aici.
Ferma e menţionată în testament.
Fata bătrânului Spencer era moartă, şi, desigur, nu era prea ataşat de ginerele său.
E parte a moştenirii micului Joseph Carmichael. Avea cinci ani pe atunci.
A moştenit aproape totul.
Cum rămâne cu tatăl, Richard ?
Nemenţionat.
Doar tutore al fiului său şi mai apoi supraveghetor al bunului mers al lucrurilor.
Da, dar stai...
Richard nu primeşte niciun ban.
Dar încă îşi controlează fiul, iar fiul valorează o avere.
Numai dacă...
Numai dacă, dintr-un anumit motiv, băiatul moare înainte de a face 21 de ani.
În acest caz, întreaga avere e cedată ca act de caritate.
Asta l-ar fi terminat definitiv pe Richard. Iar el avea un fiu slab, bolnăvicios, infirm...
Nici măcar nu putea să meargă.
Probabil a decis să nu rişte cu băiatul.
Banii erau prea tentanţi.
Ce o să-i spui ?
Despre fântâna de sub casă şi despre cadavru.
Şi despre medalia cu numele inscripţionat pe ea ?
Nu, şi nimic despre Carmichael.
O să creadă că eşti nebun.
Tu o să-i spui că nu sunt.
Bună seara, doamnă Grey. Sunt John Russell. Aceasta e domnişoara Norman.
Domnule Russell...
N-aş fi ascultat povestea dv. nici măcar pentru două minute.
Nu v-aş fi primit aici
dacă nu ar fi fost ceva ce aţi spus mai devreme la telefon.
Aţi spus că...
aţi auzit vocea acum trei nopţi, nu ?
Aşa e.
Ei bine, acum trei nopţi,
într-o noapte de luni,
Linda, fata mea,
s-a trezit ţipând, chiar după miezul nopţii.
A avut un coşmar.
Când m-am dus la ea, era isterică. Avea convulsii.
N-o mai văzusem niciodată aşa.
Recunosc, a avut coşmaruri şi înainte, dar nu...
Spunea că a văzut... un băiat.
Foarte mic, pricăjit...
Aproape pitic.
Şi încerca să iasă din podea.
Şi se uita întruna la ea.
Aici, în mijloc.
Ea n-a mai fost în cameră de atunci, nici nu s-a apropiat. Doarme cu mine.
Ceea ce vrem noi este...
Ce vrei dumneata, domnule Russell, e să faci camera asta praf.
Ei bine, am numărul dumitale, domnule Russell. Trebuie să mă gândesc.
Continuă să sape,
dar au găsit fântâna.
Bine.
Aţi găsit ceva ?
Nu, nu încă. El e Tony, fiul doamnei Grey. Domnişoara Norman.
Bună !
Mulţumesc.
Dă-mi lanterna !
Sigur.
Cred că am găsit ceva.
Ce este ?
E o mână.
Ce ?
E o mână.
Sun la Poliţie.
Nimic altceva ?
Aşa se pare.
Credeţi că ar mai putea fi ceva ?
Nu.
Asistentul spune că oasele acelea sunt acolo, jos, de vreo 50 de ani.
Aveţi idee cine ar fi putut fi copilul ?
Nu, nu chiar.
Ce înseamnă "nu chiar" ?
Nu.
Vreau declaraţii de la toţi.
Doamnă Grey, aveţi un alt loc unde puteţi sta la noapte ?
Da, e totul pregătit.
Bine.
Cred că trebuia să-i spui.
Trebuie să fie acolo.
Fără medalie, nu avem nicio probă. Nimic.
Ai banda.
Benzile pot fi trucate. Ei ştiu asta. I-ai văzut expresia feţei ?
A fost evident că ascunzi ceva.
Uite, e foarte târziu. De ce nu te duci să te odihneşti şi vorbim mâine dimineaţă ?
- Bine. Să conduci cu prudenţă. - Şi tu.
Ce s-a întâmplat ?
Biserica Sfântul Pavel. 8 septembrie, 1900.
Joseph Patrick Carmichael.
A fost acolo ?
A fost acolo.
Trebuie s-o arăţi Poliţiei. E singura dovadă solidă pe care o avem.
Nu m-au văzut scoţând-o. Ei n-au găsit-o. De ce ar crede că a fost acolo ?
Nu-i poţi ignora.
Poliţia n-o să se deranjeze pentru un caz vechi de 70 de ani.
Totuşi, e o crimă nerezolvată.
Nu.
Tot ce va trebui făcut, voi face eu.
Trebuie să ajung la Carmichael.
N-o să te primească acum.
O să mă primească.
Domnule senator !
Hei, aşteaptă !
- Domnule senator ! - Staţi un pic !
Domnule senator !
Sunt John Russell.
Locuiesc în casa dv.
Domnule senator, priviţi !
Vreau să-i arăt asta.
Dă-mi drumul !
Domnule senator !
E o medalie de botez.
Are numele dv. pe ea.
- L-aţi prins ? - L-am prins.
A fost îngropată cu cadavrul...
unui băieţel.
Domnule senator !
Poliţia ştie de asta.
Ce-a fost asta ? Vreun dement ?
Habar nu am...
Nu mai contează. Haideţi !
Dale...
Vreau să iei legătura prin radio cu departamentul de poliţie.
Căpitanul DeWitt.
Spune-i să mă sune în Spokane...
- La numărul ăsta. - Da, domnule.
Fiu de căţea nenorocit.
Ce vrei ?
Ce vrei de la mine ?
Am făcut tot ce-am putut.
Nu mai e nimic în plus de făcut.
Domnule Russell ?
Da.
Numele meu e DeWitt. Căpitanul DeWitt.
Oh, da.
Aş vrea să vă vorbesc, dacă se poate.
În regulă. Intraţi.
Ce mai casă !
Da.
Sunteţi muzician, compozitor. Nu-i aşa, domnule Russell ?
Da.
Ţineţi un curs la Facultatea de Muzică din cadrul Universităţii ?
Corect.
Aici aţi auzit... vocea ?
Despre ce voiaţi să vorbiţi cu mine ?
Aţi fost pe pista de decolare a Boeing-ului azi dimineaţă. Aţi făcut o adevărată scenă.
pentru că o voce de fantomă v-a spus că sunt acolo. Aşa e ?
Aţi ţipat, aţi strigat, v-aţi purtat ca un nebun.
Sergentul Durban mi-a spus că eraţi în căutarea unor lucruri ciudate, noaptea trecută.
Se pare că aţi scos nişte oase de sub casa unei doamne,
Numai că sergentul Durban susţine că i-aţi spus
cum că nu ştiaţi ale cui erau oasele.
Acum, se pare...
Ei bine, pare destul de ciudat
- Şantaj ?! - M-aţi auzit.
că azi dimineaţă aţi fost la aeroport pentru a-l acuza pe senatorul Carmichael.
N-am acuzat pe nimeni.
- Pe el, care a slujit acest stat timp de 36 de ani. - V-am spus...
Şi care nu e dispus să intre în niciun joc de şantaj murdar.
Despre ce vorbiţi ?
Am înţeles că v-aţi pierdut soţia şi fiica cu ceva timp în urmă.
Poate v-a şocat.
Poate prea mult.
Poate aveţi nevoie de ajutor.
Aş dori să plecaţi acum.
O să ne asigurăm că o să primiţi.
Înţelegeţi ce vreau să spun ?
Afară ! Acum.
Ascultaţi-mă, domnule Russell...
Aţi luat ceva de la domnul senator.
Vrea acel lucru înapoi.
E o medalie mică din aur. O moştenire de famile. A pierdut-o.
Crede că dv. o aveţi.
Nu ştiu despre ce vorbiţi.
Îmi pare rău că dau buzna aşa, dar sunt foarte nervoasă !
În dimineaţa asta...
Acesta e... Cpt. DeWitt. De la Poliţie.
Sunteţi... domnişoara Norman ?
Da.
O iau acum, sau mă întorc într-o oră cu un mandat şi cu o echipă întreagă care să facă locul ăsta praf.
Să facă locul ăsta praf ?! Ce se întâmplă aici ?
Voi fi aici.
Cum doriţi.
Despre ce-a fost vorba ?
Senatorul Carmichael crede că e şantajat.
Ţi-au reziliat contractul.
M-au forţat să demisionez din Societate.
Fără explicaţii, fără motiv, nimic. M-au dat afară.
Am o întâlnire cu liderii Consiliului Director.
Să văd ce pot afla.
Sun şi te anunţ.
Da ?
Da, Claire.
Conduceam şi am recunoscut maşina.
Nu ştiu cum s-a întâmplat. Nu ştiu cum s-ar fi putut întâmpla.
Nu era nicio altă maşină acolo. Nimic.
Şi e cu roţile în sus în mijlocul drumului.
Şi omul acela, poliţistul care tocmai a fost la tine acasă, DeWitt, e mort !
Carmichael. Vreun mesaj ?
Oh, da, Cpt. DeWitt. Ce-a spus ?
Ce ?
Da.
Oh, Doamne !
Cine ?
Russell ?
Bine.
Dă-mi numărul.
John Russell.
Domnul senator vă aşteaptă.
- Tot ocupat ? - Da.
Unde te duci ?
Mă întorc repede.
Claire !
Ei bine, ce dracu vrei ?
Cred că ai o idee, altfel nu mi-ai fi dat drumul înăuntru.
Sunt un om ocupat. Spune repede.
Casa din Chessman Park.
Familia ta a trăit acolo până în 1906.
Are o istorie plină de...
întâmplări ciudate.
E ceva... în casa aia, o manifestare.
În după-amiaza asta, Cpt. DeWitt m-a vizitat,
probabil din partea ta.
Aşa că, probabil, ştii ce s-a întâmplat.
Cel puţin atât cât a putut DeWitt să-ţi spună.
Zgomotele... vocea, oasele...
găsite în fântână.
Am încercat să-ţi vorbesc la aeroport.
Ţi-am arătat asta.
DeWitt mi-a spus că ai pierdut-o.
Băiatul era de-a dreptul infirm.
Am găsit-o în mormântul
în care a fost îngropat copilul.
Nu este... nicio explicaţie logică pentru ceea ce am să-ţi spun acum.
Cred că a fost omorât...
într-o cameră din podul casei.
Eu...
Am văzut ce s-a întâmplat.
Şi cred că a fost Richard Carmichael, tatăl tău,
cel care l-a omorât pe băiat, fiul său natural...
Joseph Carmichael.
A fost... înlocuit cu cineva de la orfelinatul "Inima Sfântă".
Băiatul a fost luat în Europa,
s-a vindecat în mod miraculos şi s-a întors...
pentru a moşteni un imperiu.
Cel cu care l-a schimbat ai fost tu.
Deci...
Asta e povestea ta ?
Cum vrei să-i spui.
Cât ?
Doamne !
În regulă, cât vrei pentru toată mascarada asta ?
Ăsta nu e şantaj.
Am avut de-a face cu nenorociţi ca tine ani de zile.
Ai aşteptat ocazia...
-...apoi ai venit cu o poveste incredibilă. - Te sperie rău, nu-i aşa ?
- E adevărul. Nu va fi îngropat. - Ieşi !
Nimic din ce e aici nu-ţi aparţine !
Ieşi de-aici ! Cu minciunile tale ordinare !
Ar fi trebuit să fie ale copilului mort. Toată viaţa ai bănuit că e ceva în neregulă.
Nu eşti Joseph Carmichael.
Eşti beneficiarul celei mai crude dintre crime.
- Crimă pentru bani. - Nu !
Tatăl meu n-a fost un criminal.
Nimeni din lumea asta nu poate spune aşa ceva.
Tatăl meu a fost un mare bărbat.
A fost un bărbat iubitor.
Iar tu...
vii aici şi-l acuzi de...
... crimă.
Blestemat să fii !
N-o să-ţi permit să-i murdăreşti numele.
Documentele astea sunt la dosar... în oraş.
Aici e o înregistrare a vocii.
Nu există copie după ea.
Ia-le. Am făcut ce a trebuit să fac.
Îmi pare rău.
Russell...
dacă aflu că ai spus vreun cuvânt despre asta...
Un cuvânt...
cuiva...
...o să-ţi doreşti să nu te fi născut.
Ce a fost cu strigătele alea ?
Nimic.
Ieşi !
Lasă-mă în pace.
John ?
Am încercat să te...
John ?
Unde eşti ?
Claire !
John, ce faci ?
John ?
Claire !
John ?
Te rog...
Nu vreau să urc acolo.
Claire ?
John ?
Am crezut că tu... Doamne ! Am crezut că eşti aici.
N-am ştiut că ai plecat.
Eşti bine acum. Haide.
Aşteaptă în maşină.
Oh, nu ! Doar nu te întorci acolo!
- Nu, te rog ! Nu ! - Claire!
Claire ! Eşti în siguranţă acum. Aşteaptă în maşină.
Mă întorc imediat. Nu-ţi face griji.
Joseph !
Nu !
Tată...
Medalia mea...
Tată...
Medalia mea...
Medalia mea!
John !
Tată...
Tată, nu...
Ajutor !
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania