În anii '30, China era dezbinată de un război civil.
Japonezii au invadat şi au ocupat imediat mare parte a tării.
Au lăsat centrul oraşului Shanghai neatins,
o enclavă europeană a luxului şi decadenţei.
În 1937, Japonia a pornit un asalt sângeros asupra oraşului Nanjing,
oraşul capitală de la câteva ore de mers la vest de Shanghai.
Corespondenţii de război s-au adunat cu sutele în Shanghai,
sperând să treacă de armata japoneză şi să-şi croiască drum până în Nanjing.
Unul din reporteri a fost George Hogg, un tânăr englez lipsit de experientă.
Această poveste se bazează pe viaţa sa.
YMCA, Shanghai. Decembrie 1937
Ce zici de nişte aruncări la coş?
Ai luat-o razna?
Posibil.
Am stat închis pe un vapor timp de cinci zile.
Îmi pare rău pentru tine, prietene,
dar trebuie să-mi păstrez puterile.
Mă însor marţi.
Grozav.
Asta dacă mă întorc din Nanjing la timp.
Conduc o maşină pentru Crucea Rosie.
Serios?
Te duci la Nanjing?
Da. Cu două zile înainte de nuntă.
Aş zice că trebuie să cinstim.
- Bine. - Poate te ajut cu planurile tale.
Bine.
Repet. Nanjing e închis pentru presă.
Întreabă-i pe japonezi. E decizia lor.
Nu a noastră.
Barnes!
El e bunul meu prieten Andy...
- ... Fisher. - Fisher. Minunat om.
A venit să-şi vadă iubita.
Eu sunt George Hogg.
- Bună, Daisy. - El e Roger Appsley.
Un nemernic nerecunoscător de la ambasada britanică.
Deja l-am cunoscut pe domnul Fisher.
Aici erai!
Vă rog să mă scuzaţi, domnilor.
Ea e prietena lui?
Se însoară cu ea marţi.
N-o să mai fie aici marţi.
Mâine dimineaţă o să se îndrepte spre însuşi iadul.
Nenorocitule! I-ai făcut rost de permis în Nanjing?
Barnes!
De cât timp ne cunoaştem, neruşinatule? De zece ani?
Vreţi să ne scuzaţi, dle Appsley?
Haide, Barnes...
El nu face parte din presă.
Andy Fisher. Crucea Rosie.
De-asta a primit permis.
Am făcut un târg cu Andy Fisher.
Mi-a dat actele lui de la Crucea Rosie şi maşina.
O să ne ducă în Nanjing.
Barnes, avem exclusivitate
Eu voi fi Andy Fisher.
Tu vei fi David Barcley.
Suntem şoferi acreditaţi ai Crucii Roşii,
şi vom duce provizii medicale în Nanjing.
În asta...
Andy Fisher e îndrăgostit, Barnes.
Vrea să se însoare.
Acum toată lumea e fericită.
Doamne, eşti cu capul!
La naiba! Eddie!
Eddie?
Eddie Wei. E în spate.
Ştii tu. Fotograful de la U.P.
ştiu cine naiba e.
Dar ce caută aici?
Voia cu disperare să vină cu noi.
Da-ţi ceasul înainte cu o oră, Daisy.
Acum suntem pe fusul orar din Tokyo.
Vrei să ştii ce se spune în Tokyo?
Se spune că ei încearcă să-i ajute pe chinezi.
Dar e haos aici.
Tirani, corupţie, război civil...
Sunt naţionaliştii împotriva comuniştilor.
Se spune că se încearcă reinstaurarea ordinii.
Astea sunt numai prostii.
N-au declara război Chinei.
Îţi spun eu de ce n-au declarat război Chinei.
Pentru că dacă nu declară război,
nu trebuie să-i trateze pe soldaţii chinezi capturaţi ca prizonieri de război.
Nu trebuie să joace după absolut nicio regulă.
Japonezii nu sunt nişte sălbatici.
Dar au hotărât că chinezii sunt.
Uită-te bine, Daisy.
Sunt cu miile, toţi vin de la Nanjing.
Viitorul Mare Război deja a început.
Doar că cei de-acasă încă nu ştiu asta.
În acte scrie că amândoi suntem din State.
Atunci încearcă să vorbeşti cu accent american.
Desigur, moşule.
Transportăm provizii de la Crucea Rosie...
din partea Guvernului britanic.
Maşina trebuie percheziţionată.
Scuzaţi-mă, dle locotenent.
Aceste bunuri au fost sterilizate.
Oamenii dumitale nu par să înţeleagă...
că aceste bunuri...
trebuiesc livrate în siguranţă.
Ajunge. Plecaţi.
Continuaţi-vă drumul.
Dacă nu te întorci aici până la ora 9:00 mâine seară,
o să plec fără tine.
Bine.
Baftă, Eddie.
Dă-mi o ţigară.
Eşti în siguranţă acum.
Cum te numeşti?
Din ce tară eşti?
Din Marea Britanie?
Şi eşti jurnalist?
De unde-ai ştiut?
Numai un jurnalist ar intra în Nanjing
dotat numai cu o jachetă sport.
Echipa de patrulă a duşmanului e la şase străzi distantă de noi.
Ce e locul ăsta?
Ce se întâmplă? Cine eşti?
E Biroul pentru Taxe.
Iar eu mă numesc Chen. Han-Sheng Chen.
Han-Sheng Chen?
Spune-mi Jack, mai bine.
Deci, de ce voiau să te omoare?
De obicei japonezii nu se ating de britanici.
- Am văzut ceva ce nu trebuia. - Am prins-o.
Am făcut poze, iar ei le-au găsit.
Nu-i de mirare...
Iartă-mi ignoranţa, dar ce faceţi în Biroul pentru Taxe?
Oamenii sunt omorâţi pe capete afară.
Aici suntem în totalitate copleşiţi numeric.
Iar japonezii sunt mai bine înarmaţi.
Ata că vom lupta în altă zi.
Ţine asta...
Dar înainte să plecăm, o să aruncăm în aer câteva clădiri.
Japonezii sunt foarte disciplinaţi.
Nu le place deloc când aruncăm în aer registrele unui oraş.
Hai afară. Repede...
Mulţumesc.
Aşteptaţi-mă acolo.
Vom încerca să ajungem la consulatul britanic.
Ei ar putea să te ajute să ieşi din Nanjing.
Trebuie să pleci.
Trebuie să spui lumii ce se întâmplă aici.
Îmi place la nebunie partea asta.
Haide. Prietenii tăi ar trebui să fie aici.
Uşurel, Daisy.
Am permis.
Am permis în buzunar.
Împuşcă-l!
Nu putem face nimic.
Împuşcă-l!
Eşti prea nesăbuit, George.
Împuşcă-l... Împuşcă-l...
Hei...
Ai fost împuscat destul de urât.
Serios? N-am simţit nimic.
Cred că frigul ţi-a amorţit durerea.
Cea mai mare parte a sângelui ţi s-a scurs în Yangtze. Dar...
... am hotărât să trăieşti.
Sper c-o să-i mulţumeşti că ţi-a salvat viaţa.
Mulţumesc încă o dată.
Cu mine vorbea. Nu-i aşa, Lee?
Aşadar. Eşti într-un pat de spital.
- Poftim? - Vorbeşti cam mult în somn.
Dar tu?
N-ai învăţat engleză la Berlitz, ca să spun aşa.
La West Point.
- Credeam că eşti comunist. - Asta şi sunt.
Dă-ţi singur seama.
Şi când o să-ţi dai seama, o să înţelegi mult mai multe despre China.
Nu credeam că eşti genul de om care să ajute nişte hoinari.
Oricum, nu bărbaţi.
Nu pot să-l las aici, nu?
N-o să fie în stare de prea multe cel puţin o lună.
Nu-l pot duce înapoi la Shanghai.
Aşadar, domnişoara Pearson. Spune-mi ce Dumnezeu
o să fac cu un absolvent la Oxford de 1,80 m
care nu ştie o boabă de chineză.
Jack!
Ai auzit de un loc numit Huang Shi?
Ştii, m-am întors în China ca să predau ingineria.
Acum îi învăţ pe ţărani cum să arunce lucrurile în aer.
Ca să-ţi spun adevărul, e mult mai distractiv.
Serios.
Serios. Călătoresc mult ca să organizez trupele rezistenţei,
şi să încerc să fiu cu un pas înaintea armatei japoneze.
Mâine trebuie să plec.
Ia-mă cu tine.
Cât de în formă trebuie să fiu,
Să folosesc maşina de scris, pentru Dumnezeu?
Nu-mi fac griji pentru tine.
Îmi fac griji pentru sărmanii nenorociţi care vor fi nevoiţi să te care după ei.
Dar este un loc în nord-vest.
Se numeşte Huang Shi.
Acolo poţi aduna informaţii valoroase
şi mai poţi învăţa chineza cât timp te vindeci,
înainte de a te duce pe front.
Foarte bine.
Ai înţeles ce-am spus?
Cu siguranţă. Ai spus...
"Permite-mi să mă prezint."
"Sunt un dovleac."
Zona asta e controlată de comunişti,
iar asta de camarazii noştri de arme naţionalişti.
Vei lua trenul până la Pao-Chi,
iar Huang Shi e chiar aici.
Acolo o să te duci.
- Chen? - Hei! Lasă-te jos!
Ce s-a întâmplat? Ăştia nu sunt japonezi.
Nu. Nu sunt.
Sunt trupele guvernamentale ale lui Chiang Kai-Sek.
- Naţionalişti? - Da.
- Parcă eraţi fraţi. - Uneori.
Parcă luptaţi împreună împotriva japonezilor.
Când le convine lor... sau nouă.
Acum ar putea fi unul din acele momente. Sau...
... poate că nu.
Ce fac aici?
Aceştia sunt recruţi din sud.
Le place să-i ducă departe de casele lor,
pentru că astfel sunt mai mici şansele ca ei să dezerteze.
Sunt încuiaţi...
Plecaţi. Repede!
E cineva?
Cine e administrator aici?
Asta e pentru administrator.
Am spus că
asta e pentru administrator.
Stimate dle director...
am plăcerea de a-l prezenta...
pe marele învăţat al Universităţii Oxford...
George...
Porc.
Eu sunt şeful, domnule... Pig.
Scrie 'Porc'.
Cum de vorbeşti engleza?
Eu nu sunt taran la fel ca ceilalţi.
Eu sunt Liu Shi-Kai.
Tatăl meu e un oficial al guvernului.
Bună ziua?
Crezi că pot să gătesc cu o singură oală?
Vino să vezi...
Nu am nimic... uite.
Asta e tot ce am.
Adulţi.
Profesori.
Unde?
S-au dus... s-au dus cu toţii.
N-ai nişte orez?
Scoală-te.
Grăbeşte-te.
Cine-i acolo?
Domnişoara Lee.
Băieţii l-au luat pe englez.
Ajunge!
Dacă vă mai atingeţi de el o dată...
am plecat de-aici pentru totdeauna.
Minte.
Dă-mi un motiv bun pentru care aş minţi, Shi-Kai.
Lasă-mă să mă uit.
Tu eşti asistentă, nu? Lee...
Lee Pearson.
Ce mai faci? Eu sunt George...
ştiu cine eşti tu.
A fost ideea mea să te trimit aici.
'Marele învăţat de la Universitatea Oxford.'
Jack Chen ţi-a scris o prezentare pe cinste aici.
Cu excepţia faptului că te-a numit 'Domnul Porc'.
Nu-i aşa amuzant.
E cam dificil băiatul ăla.
Mă-ntreb oare de ce...
Doar şi-a văzut tatăl decapitat,
mama violată şi decapitată,
sora violată şi decapitată...
După asta l-au pus pe marginea unei gropi...
E un puşti deştept.
A aşteptat până a simţit că cel de lângă el e lovit...
Opreşte-te. Te rog.
Nanjing. Am fost acolo.
Mi-a spus Jack.
De-asta m-am gândit că ţi s-ar potrivi locul ăsta.
Să ştii că o să ai nevoie de un nume chinezesc.
Unul care să poată fi pronunţat şi de ei.
Ho-ke.
Ţi-ai ieşit din minţi dacă ai impresia că rămân aici.
N-am venit din partea cealaltă a lumii
ca să fac pe dădaca pentru nişte sălbatici.
- Bine. - Aşa că mâine dimineaţă,
te rog să-mi arăţi direcţia în care e războiul şi voi pleca.
Am spus, bine.
De ce eşti aşa de respectată?
Aici oamenii mor mereu
de tifos, holeră, tetanos...
Dacă cineva-mi face probleme,
atât îi spun:
'Într-o bună zi o să te juleşti.
O să crezi că-i o nimica toată.'
'A doua zi o să te trezeşti cu febră.'
'O să crezi că e febră şi gata.'
'În scurt timp o să te doară oasele,
ţi se blochează maxilarul, ţi se încleştează dintii...'
'... şi încet, foarte, foarte încet, mori de tetanos.'
Când pot face rost de ele, vin cu vaccinuri în geantă.
Dacă plec eu, pleacă şi geanta. Aşa că...
Cine se pune cu mine?
De ce nu se închide şcoala asta
şi de ce nu sunt trimişi copiii ăştia acasă?
Asta nu e scoală.
Arată ca o scoală.
Ăsta e un orfelinat.
Toţi au o poveste la fel ca cea a lui Shi-Kai.
Acum mai vrei să-ţi găseşti războiul, domnule Hogg? Uită-te în jur.
Pentru că ei n-au nevoie de un profesor.
Ei au nevoie de cineva care să-i facă să le pese dacă trăiesc sau mor.
Păturile colcăie de păduchi.
La fel şi copiii.
Ce adorabil.
Nu glumesc.
Păduchii poartă tifosul.
Acum. Problema e cu băieţii.
Ce-o să faci?
O să-i fierbi? Ce bine!
Pudră împotriva păduchilor.
N-am mai pus mâna pe aşa ceva.
Chestia e cum să-i fac să înţeleagă că n-o să le facă niciun rău.
Sunt sigur c-o să te descurci.
Ho-Ke are păduchi pe el.
Scarpină-te.
Păduchii i-ar putea face rău.
Pudră va omorî păduchii...
dar nu-i va face niciun rău.
Zâmbeşte.
Aşa că Ho-Ke e foarte fericit.
Acum dezbracă-te.
Pentru numele lui Dumnezeu nu văd nimic nou.
Mâinile...
Mai încet...
Nu face asta, apa e rece.
Pentru tine, George.
N-am mai băut o cafea adevărată de când am fost în Shanghai.
Aşadar, de ce China?
Pentru că are probleme.
Pentru că toţi cei de-acasă aşteaptă să se întâmple ceva rău,
aşteaptă următorul război.
E ca şi cum ai fi blocat într-o pivniţă în aşteptarea izbucnirii unei furtuni.
Mai întâi am fost în Statele Unite.
Am făcut autostopul de-a lungul tării de două ori.
Dar ei sunt mai ascunşi în buncărele lor şi mai tare decât noi.
"Război? Care război, dom'le?
Suntem în mijlocul unei depresiuni economice."
Aşa că după asta am plecat în Japonia.
Am învăţat nişte japoneză.
Ei îţi vor spune că nici ei nu vor război,
întreabă-i numai.
Apoi m-am dus la Nanjing.
Şi am văzut lucruri de nedescris.
L-am implorat pe Jack Chen să omoare un om.
N-am crezut niciodată că pot să am atâta ură în mine.
Toată lumea simte ură uneori.
Nu. Nu şi noi.
Vezi tu, familia mea e pacifistă.
Şi nu doar nişte pacifişti obişnuiţi,
liniştiţi şi normali, nu,
sunt celebri pentru asta.
Mama mea a băut ceai cu Gandhi.
Iar tata a făcut închisoare în timpul ultimului război.
E cel mai curajos om pe care-l cunosc.
Dar acum cred că ei se înşeală.
Cred că sunt vremuri când lupta e necesară.
N-ai putut să dormi?
Nici eu.
Unul din copii a avut diaree.
Urâtă treabă.
- Apropo, poţi păstra măgarul. - Pleci?
Am de condus câteva staţii medicale.
Am oprit doar ca să-ţi aduc grâul acela.
Estimez c-o să ajungă vreo trei săptămâni.
După asta, o să fii nevoit să încerci să le găseşti ceva.
De tine depinde.
Dar când te întorci?
În mai.
Dar suntem în martie!
Sunt ca oricare alţi copii, George.
Au nevoie de căldură, siguranţa, curăţenie şi mâncare.
Dacă o să reuşeşti cu oricare din astea,
o să fii cu un pas înainte.
Ascultă la mine!
Nu rămân aici.
Găseşte pe altcineva!
Nu mai e nimeni altcineva.
Trebuie să rămâi, George.
Fir-ar...
Ne feresc de vânt.
Rupeţi-le.
Tu. Vii să mă ajuţi?
Da, tu. Vino.
Mulţumesc.
Pietre.
Scaun.
Elev.
Elev. Asta eşti tu.
Învăţător.
Cred că ăsta sunt eu.
Elev. Învăţător.
Îl caut pe negustorul Wang.
Unde-l pot găsi pe negustorul Wang?
Bună ziua, numele meu e Hogg.
Îl caut pe negustorul Wang.
Te rog să-mi scuzi sărăcia casei, domnule Hogg.
Trecem prin vremuri grele.
Din cauza războiului?
Din cauza războiului, a revoluţiei. şi a jocurilor de noroc. şi a opiului.
Sunt atâtea moduri de a cheltui banii şi de a nu primi nimic în schimb.
Accept doar valute solide.
Dacă poţi plăti doar în dolar chinezeşti, atunci preţul,
mă tem, va trebui să se dubleze.
Aş dori să plătesc cu legume.
Legumele sunt o valută solidă.
- Umor englezesc. - Tu ne aduci mâncarea şi seminţele,
iar noi facem toată treaba.
Tu îţi iei partea ta de recoltă.
Se mai întâmplă că recoltele să nu dea roade, domnule Hogg.
Ce-i ăsta?
Grâu de Durham.
Din recolta de anul trecut.
Linte roşie.
Nu cred că-i merge prea bine în climatul ăsta.
Putem face afaceri.
Te rog să revii, domnule Hogg.
Şi transmite-i urările mele de bine domnişoarei Pearson.
Da, desigur.
Sperăm că Domnul ne va asculta.
Sperăm să avem o recoltă bună.
Mă bucur că m-am întors.
Sunt sigură că vei fi mulţumită.
Wei-Ping.
'Câne.'
Spune în engleză.
Acesta e un câine.
Câne.
Câine.
Câne.
Câine.
Nu vă fie frică.
Câine...
De ce s-a stins lampa?
Shi-kai! Nu!
Shi-Kai...
Să ştii că n-o să-l poţi salva.
Ai putea limita pagubele făcute de el.
Ajunge.
Nu mi-ai spus ce te-a adus aici, Lee.
Libertatea, cred.
Şi ce se întâmplă pe urmă?
Sfârşesc într-o baracă întunecată
cu secole întregi de funingine căzându-mi pe cap...
... şi făcând o amputaţie la lumina lumânării.
Deci eşti chirurg?
Când un om aproape moare din cauza cangrenei,
nu prea mai are chef să verifice literele ce urmează după numele tău.
Când nu mai e nimeni altcineva,
faci ceea ce trebuie făcut.
Şi nici nu sunt o asistentă adevărată.
La fel ca tine. Tu nu eşti un profesor adevărat.
Cu toţii suntem altceva în China. De-asta am venit.
Trebuia să mă înrolez în armată în Manila,
dar nu ştiam să joc bridge.
Ce ciudată e viaţa.
Ce Dumnezeu?
E singura mea comoară.
Dansezi, George?
Haide. Sigur că dansezi.
Mă bucur să te văd, Lee.
O să rămâi?
Cred că da.
O vreme. Tu?
Cred că da.
Da.
Nu ştii nimic!
Ţăran Gansu prost.
Ia să ne uităm aici.
Ia să văd aici...
Groaznic.
Să te speli pe dinţi zilnic.
Ching...
Poţi s-o faci, foarte bine.
"Deşi de mult cutreier..."
"Peste câmpii şi dealuri..."
Ho-Ke...
"Unde-a plecat afla voi..."
"şi pe buze-o voi săruta şi de mână o voi lua"
"şi ne vom plimba prin iarba pătată..."
Ching?
E în regulă.
Eşti în siguranţă. N-o să-ţi facă nimeni nimic, Ching.
Cum se mai simte unchiul Jing astăzi?
Tumoarea a avansat
şi vrea şi mai mult opiu.
O să-l omoare acum.
Poate că nu e un lucru aşa de grav.
Am auzit azi,
că naţionaliştii au găsit o soluţie pentru problema opiului.
Vor decapita toţi dependenţii.
Am auzit acelaşi lucru.
Dependenţii şi traficanţii de opiu.
Japonezii te decapitează pentru că eşti chinez.
Aşadar, domnişoara Pearson.
Cu ce vă pot ajuta?
Mă gândeam că poate aveţi ceva pudră de sulf.
Nimeni nu are pudră de sulf. Nici măcar japonezii.
Va fi un moment trist pentru prietenul tău.
Să n-ai cu cine vorbi decât cu băieţii ăia.
Cred că va fi cam singur.
Eu cred că se va descurca.
Spui asta fiindcă nu eşti niciodată singură.
Ei bine, ar trebui să-l vizitezi,
dacă tu crezi că se simte singur.
Nu am timp de problemele oamenilor fără probleme.
Ce ai în domeniul morfinei?
Asta-i tot ce ai?
Nu. Dar nu eşti singurul meu client.
Mai bine ia opiu.
Ştii ce se spune despre opiu.
Încă simţi durerea, dar nu mai doare.
Acum şase luni erau mizerabili, înfometaţi, bolnavi
şi nu valorau nimic pentru nimeni.
Iar acum...
Sunt foarte impresionată.
Trebuie să recunosc, dle Hogg.
N-am crezut că vei reuşi.
Trebuie să mărturisesc, Dră Wang, nici eu.
Sper că îmi veţi acorda onoarea de a accepta un mic dar.
Dumnezeule, e în engleză!
De unde îl ai?
Mi l-a dat un misionar pentru că
am fost o fată... foarte cuminte.
"Drumul Mătăsii"
A fost legătura dintre Est şi Vest de mai mult de două mii de ani.
Părea adecvat.
Mulţumesc.
Fie ca prietenia noastră să fie pecetluită cu ea.
Da.
De unde aţi venit?
Lingbao.
Lingbao?
Călătorim de două zile.
Urăsc avioanele japoneze.
Nu-ţi fă griji, ele deseori trec pe aici.
Cum îl cheamă?
- Numărul Patru. - Lao Şi.
Iar ei sunt... Să vedem...
Numărul Unu.
Numărul Doi.
Numărul Trei.
Numărul Patru!
La pământ!
S-a întors. Ei cine sunt?
Încearcă să dormi.
Nu. Nu.
Lao Şi.
- Ching? - E prea tânăr.
Noapte bună.
Nu-i rănit!
Scoate-l de aici! Dă-i ceva de mâncare!
Am avut patruzeci, ba nu, cincizeci oameni aici, azi
care nu erau decât grămezi de oase ţinute laolaltă de uniforme.
Mor de foame, nu din cauza focurilor de armă, Jack.
Naţionaliştii îşi înfometează propria armată.
Care e rostul nostru aici?
Niciunul.
Îi lasă pe japonezi să cucerească Lingbao.
Am primit ordin de evacuare.
Ei bine, raniţii nu vor supravieţui mutării.
Ia-i pe cei ce vor reuşi.
De ce-ţi dai jos uniforma?
Mă gândeam să mai stau puţin pe aici
să pregătesc ceva de bun-venit pentru japonezi.
Grăbeşte-te.
Trimite-i pe cei grav răniţi prima dată.
Îi voi ajuta cât de mult pot. Ştii asta.
Ai grijă.
Pleacă acum.
Urcă în maşină.
Jack!
Lasă-l.
E pe moarte. Pleacă.
George...
Dumnezeule, Chen!
Chen...
Ai făcut pe tine?
Isuse, a făcut în pat!
Cum se simte?
Extenuată.
Lingbao. A fost destul de rău.
Eu am avut noroc.
A ieşit înainte de ce era mai rău.
Vor ajunge japonezii până aici?
Poate.
Poate nu.
Problema e că am văzut ce se întâmplă dacă ajung.
Putem intra?
El cine-i?
Bună, Ching.
Iar el... e Lao Şi.
Am văzut un lup, dar nu am plâns.
Doamne...
Cafea?
Şi pâine la abur, cu miere.
Miere?
Haide, Lao Şi.
Te va scăpa de pâinea aia într-o clipită.
Obiectivul lui în viaţă e să se facă mai rotund.
Nu te deranjează?
E în regulă.
Ching...
Pa pa.
Lee...
A venit Jack Chen.
E bolnav de o săptămână.
Eşti imposibil, ştii?
Credeam că eşti mort.
E malarie.
O avea de ani buni. Toţi o au.
În scurt timp va fi în picioare.
Au pus un preţ pe capul tău, să ştii.
Da? Cât?
Zece mii de yeni.
Jack...
Asta-i cam treizeci de dolari americani, George.
Mă simt jignit.
E o avere în zona asta.
Şase...
Qi. Şapte.
Linişte.
Avem vizitatori naţionalişti.
Trage de timp dacă poţi.
Gata cursul. Linişte.
Japonezii înaintează şi sunt foarte aproape.
Dacă forţele noastre naţionaliste se retrag din Xian
vom primi ordine să ocupăm întregul imobil pentru uz militar.
Să înţeleg că încă nu aţi primit ordinul.
Ei bine, domnilor, dacă asta e tot, puteţi pleca.
Am multe lucruri de făcut.
Încă un lucru.
Acei muncitori...
Nu avem muncitori aici.
Doar copii.
Copii?
Aici e scoală pentru orfani.
E adevărat?
Sunt băieţi?
Dacă ei decid că sunt comunist,
vor închide scoala şi vor recruta copiii.
Desigur.
Şi mi-e teamă că e vorba de câteva zile.
Stai aici.
Ieşi afară!
Pleacă! Pleacă!
Asta ce-a fost?
Bandiţi.
Nu-i mai controlează nimeni în astfel de vremuri.
Pretind că au opiu de vânzare, dar punguţele sunt pline cu noroi.
Poate că ar fi mai sigur dacă nu ai vinde opiu.
Siguranţa?
Nimic nu e în siguranţă.
Nici tu.
Tu ai toţi soldaţii ăia puternici.
Eşti ca un fermier cu prea multe oi grase şi suculente!
1, 2, 1...
Opreşte-te. Întoarce-te.
Şi unde vrei să-i ducem?
Pe Drumul Mătăsii.
Prin munţi?
Cu zăpadă şi copii la trei mii de metri?
E nebunie.
De fapt, vreau să-i duc mai departe, după Lanzhou.
Ai auzit vreodată de Shandan?
Shandan e la capătul deşertului Gobi.
E la o mie kilometri distantă.
O mie de kilometri.
Hogg, poate că nu e nimic acolo.
Exact. Nici aici nu e nimic.
Nimic din ce ar vrea cineva.
Undeva ei vor fi în siguranţă.
Chen va veni cu noi până la râul Galben.
Apoi va pleca şi se va alătura prietenilor săi comunişti din Yenan.
Tu ce vei face?
Eu?
Vei pleca cu Jack,
sau vei rămâne cu noi să ne conduci spre Shandan?
Asta îmi ceri?
Are foc lăuntric, acela.
Mi-ar plăcea să-l iau cu mine când mă alătur unităţii.
Nu.
Nu e copil.
Ai dreptate. Nu e.
Nu a mai fost copil de foarte mult timp.
Eu cred în fiecare dintre voi.
Sunteţi cei mai puternici oameni pe care îi cunosc.
O dată m-ai speriat de moarte.
E foarte greu să părăseşti locul ăsta.
Ştiu.
Dar vreau să ţii minte un lucru.
Voi singuri aţi făcut toate astea.
O puteţi face din nou.
O puteţi face oriunde.
Pansamente.
Capturate de la japonezi.
Fiecare conţine un pansament steril,
înfăşurat în jurul unei tablete de morfină.
Util, nu?
Nu vrem răniţi. E un ordin.
Nu!. Nu, iau eu asta.
Atâta timp cât avem ceva de dat la schimb vom supravieţui.
Da, aşa zic şi eu.
Dar, totuşi, e o iniţiativă ambiţioasă.
Eşti un om remarcabil, dle Hogg.
Mi-a făcut mare plăcere să fac afaceri cu dumneata.
Ăsta e obiceiul tău?
Când ne luăm rămas bun de la o doamnă minunată.
Ei bine, la revedere, dle Hogg.
Şi pe curând.
- Hang-Ger! - Da.
- Zuien-ze! - Da.
- Xiao Bang! - Da.
- Rou-Ding... - Da.
- Lao Tung... - Da.
Muriel...
- Lao Da... - Da.
- Lao Sân... - Da.
- Lao Er... - Da.
- Lao Şi? - Da.
Yu-Lin...
- Shi-Kai... - Da.
Yu-Lin!
Yu-Lin..
Yu-Lin?
Yu-Lin. E în regulă.
Vom face o grădină nouă.
Yu-Lin?
Yu-Lin...
Ching...
Credeam că e fericit. Chiar credeam.
Dar nu vom şti niciodată ce s-a întâmplat ultima dată când a fost fericit.
Poate cineva, mama sau tatăl său
sau soră lui sau oricine, a spus:
"Ching, trebuie să plecăm de aici."
şi ceva s-a întâmplat.
Ceva atât de oribil încât nici nu ne putem imagina.
Nu dispare.
Nu dispare niciodată, şi eu ştiu asta.
Dar toate astea...
Flori şi miere, şi...
Am uitat.
Îmi pare rău, Ching. Am uitat.
Linişte.
Haideţi, băieţi. Haideţi!
Linişte, băieţi. Aşa.
Dacă te trezeşte lupul, să nu îţi fie frică.
- Să-i spui ce ţi-am spus eu. - Ştiu.
Ştiu. Să mergem.
Aici... Îl iau eu.
Haide, somnorici...
Tu i-ai dat aia?
Lasă-l să o păstreze, George.
Asta e el.
Chiar acolo.
Chiar acolo. La intrarea în sat.
Mulţumesc.
E o fermă abandonată pe partea cealaltă a satului.
Putem face tabăra acolo.
Şi se jură că a văzut câţiva japonezi acum două zile.
Shi-Kai. Du-te la culcare acum.
Preiau eu.
Shi-Kai, ai auzit?
Sunt acolo.
Îi pot mirosi.
Aruncaţi armele!
Mâinile sus.
Shi-Kai!
Shi-Kai! Uşa!
Trebuie să îi omorâm, ştii?
Nu.
Nu fi prost, George.
Sunt iscoade.
Dacă scapă, se vor alătura unităţii lor.
O fac eu.
Am spus nu!
Shi-Kai!
Pleacă. Nu te uita.
Când ajungem la Drumul Mătăsii, vreau să ne părăseşti.
Haideţi, băieţi!
Mişcaţi-vă!
Poftim.
Menţineţi pasul în fată.
De ce ai oprit?
E în regulă.
Sunt refugiaţi. Îi ducem spre nord către locuri sigure.
Actele?
Nu avem acte.
Căutaţi-le în lucruri.
Dumnezeule...
Domnule, uitaţi!
... un oarecare Caporal Kurahara.
Nu!
Am găsit-o.
Am găsit-o la un soldat mort.
N-ar fi trebuit s-o luăm.
E doar un copil.
Unde ai găsit-o?
Shi-Kai! Nu!
Shi-Kai! Pune arma jos, acum!
Linişte!
Shi-Kai!
Shi-Kai! Căruţa!
Shi-Kai!
Nu veni aici.
Plecăm.
Lee, parcă spuneai că e morfină aici.
Lee!
Lee! Unde eşti?
Sunt aici.
Grăbeşte-te!
E tot ce a rămas.
Ce?
Doarme?
Nu se va mai trezi acum.
În următoarele două ore va muri.
Dormi, Shi-Kai.
Totul e în regulă acum.
Găseşte-i. Bine?
Găseşte-ţi familia.
Dormi... Dormi...
E în regulă. Uşurel... Uşurel...
Vei fi bine.
Noi doi avem un lucru în comun, George.
Provenim din familii bune.
Dispunem de luxul idealurilor noastre.
Lee. Ea e singura diferită.
Niciodată nu e vorba de idealuri pentru ea.
E ceva în interiorul ei.
Nu poate privi pe cineva fără să-i simtă durerea.
Când nu a mai suportat, a luat opiu pentru a face fată durerii.
Ai auzit vreodată de Marea Amară?
E un nume străvechi pentru China.
Noi, chinezii, ne pricepem cel mai bine la îndurat lucruri.
Încercăm să ţinem capul la suprafaţă.
Asta-i tot.
În timp ce marea amară face vârtejuri în jurul nostru,
noi îndurăm.
Dar ştii, Lee e cea mai chinezoaică dintre noi.
Ea nu crede în viitor,
fiindcă asemeni chinezilor,
ea nu crede că merită unul.
George, tu îi vei arăta că merită.
Credeai că-s un nenorocit de sfânt, nu-i aşa, George?
Ei bine, acum ştii.
Acum ştii.
Ei bine, cu siguranţă nu eşti o doamnă.
Eşti o femeie curajoasă şi frumoasă.
Eşti cea mai curajoasă şi frumoasă femeie pe care am cunoscut-o vreodată.
Spune-i la revedere din partea mea.
Acela e Râul Galben.
Şi partea asta, Lanzhou.
E atât de mare.
Opriţi!
Opriţi-vă. Voi doi, urmaţi-mă.
Aşteaptă.
Sunt magistratul din Lanzhou.
El e dl Chang Shengyi
şeful poliţiei.
Ai luat peste 60 de copii
ai căţărat muntele Liupan şi ai umblat 800 kilometri.
Ca să ajungi aici?
E greu de crezut.
Dar e adevărat.
Cât a durat?
Trei luni!
Vei mai merge încă 300 până în Shandan?
Corect.
Nu vă permit să mergeţi până în Shandan.
Nici nu se pune problema.
Am patru camioane Dodge.
Le puteţi împrumuta.
Mulţumim!
- Ce s-a întâmplat? - Camionul e defect.
Hogg, vezi aia?
Hogg?
Hogg!
E toată lumea în regulă?
Hogg? Eşti bine?
Doar o zgârietură.
În regulă...
Dumnezeule, unde ne-ai adus? În secolul 14?
Priveşte!
Acolo e, după turnul de veghe.
Shandan.
Dle Hogg, pe aici, vă rog.
Dle Hogg, vă rog să mă urmaţi.
Mi s-a spus să vă găsesc o clădire.
Se numeşte Templul Regelui Ashoka.
Călugării au plecat... acum mulţi ani.
Crezi că e suficient?
Mai încet...
Nu-i bine, aşa trebuie!
Repede!
E aprinsă lumina, ce bine!
Cafea?
Unde ai găsit asta?
Surpriză.
Credeam că am pierdut-o. Neatinsă pe întregul drum.
Sărbătorire.
Eşti bine?
Gripă, cred.
Obosit.
Poftim. Bea asta apoi te examinez.
De fapt, eu...
Hogg!
Hogg?
Rou-Ding. Au aşa ceva în Lanzhou. Bine?
Noi am rămas fără.
Ştiu... Ho-Ke are tetanos.
Bine, grăbeşte-te! Te rog, grăbeşte-te!
Te rog! Grăbeşte-te!
Mă grăbesc, mă scuzaţi.
Aşteaptă.
Deschide uşa!
Lee? Lee?
Da?
Nu mi-e frică.
Nu, desigur că nu.
Vine Rou-Ding cu serul.
Vei fi bine.
Nu.
Dar e în regulă.
Nu-mi place să fiu contrazisă, Hogg. Doar ştii asta.
Am fost atât de norocos, Lee.
Am fost atât de norocos.
SHI KAI
Ching...
CHING
A venit dintr-un tărâm îndepărtat
dar spiritul său a dorit să rămână aici, cu noi.
Ho-Ke nu ne-a părăsit
pentru că el s-a dăruit fiecăruia dintre noi
şi orice am face noi de acum încolo
întotdeauna vom putea
să-i auzim vocea.
Jack...
Am aflat abia acum o săptămână.
A venit cineva din Lanzhou.
Sunt bine, Jack.
Avem nevoie de tine.
Băieţii sunt în siguranţă acum.
Se descurcă şi singuri.
Lee. Vorbesc serios.
Poate că băieţii nu au nevoie de mine, Jack.
Dar eu am nevoie de ei.
Da, chiar am nevoie de ei.
Nu am făcut în pat... fiindcă sunt băiat mare acum.
Dacă vine lupul
îi voi spune "pleacă, prostule!"
iar el se va speria şi va fugi.
Ho-Ke spune că poţi lua asta.
Nu-mi place cafeaua.
Ho-Ke spune că e a ta.
Eşti un băiat curajos, Lao Şi.
Foarte curajos.
Mulţi dintre copiii lui George Hogg sunt în viaţă şi azi,
printre ei, Lao Şi şi cei trei fraţi ai săi.
Noi patru n-am fi supravieţuit niciodată dacă nu era Hogg.
Cu siguranţă.
Noi, fraţii, nu ne ştiam zilele de naştere.
Nici fratele meu mai mare nu ştia.
Când era întrebat, el spunea "Pe 22!"
aceasta fiind ziua în care a murit Hogg.
Ho-Ke a ţinut un discurs.
A scris trei cuvinte pe tablă, în engleză.
Unde vrem să ajungem? "De ce" şi "Cum".
Avea metodele sale.
Apoi a explicat cât de departe era Shandan,
la peste 1000 de kilometri.
Am plecat spre acel loc;
cu lucrurile împachetate pe roabe şi măgari.
Tot auzeam cum că în Shandan e atât de rece
încât ţi se rupe nasul dacă l-ai fi atins.
Iar când faci pipi, se transformă într-un bat de gheată.
Dar Hogg ne-a asigurat că nu va fi atât de rău.
A fost o iarnă foarte rece.
Iar mersul prin zăpadă şi poteci îngheţate
ne-a luat peste două luni.
Mai târziu, oamenii au denumit asta
"Lungul Marş în Miniatură".
A fost un om perfect. Cu toţii avem defecte,
dar nu am găsit niciunul la Hogg.
Mereu zâmbea şi povestea cu noi.
Ştia, şi ne-a învăţat şi pe noi ce să urâm şi ce să iubim.
Poporul chinez îşi aminteşte de acei străini
care au ajutat China de-a lungul acelor vremuri grele.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Indiferent de modul cum se va schimba,
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
noi, poporul Chinez, nu-i vom uita niciodată.
veveriţa_bc & Alex C.