Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext
Traducerea şi adaptarea: Kprice/Azael
Victor.
Victor! Victor, întoarce-te!
Căţel rău.
Charles!
Bună.
Ce făceai?
Sunt timbre din America de Sud.
Probabil aveţi cunoştinţe în Uruguay, dle Razaghi.
Cam aşa ceva.
Sper că sunt veşti bune.
Mulţumesc.
"Nu vedem de ce ar fi nevoie de o autorizare"
"a biografiei lui Jules Gund nici acum,"
"nici vreodată în viitor"?
De ce nu-mi dau autorizaţia?
Doar nu toată lumea
lucrează la biografia lui Jules Gund.
Care dintre ele e Caroline Gund?
Văduva.
Mai e şi fiica, dar ea n-a semnat.
Atunci cine-i Arden Langdon?
Ea e... amanta, cred.
Adam Gund, el e fratele.
Ocho Rios este locul în care
au locuit toţi împreună când trăia Jules Gund.
O adevărată adunare.
Fratele, văduva, amanta, fiica...
Probabil de asta nu vor să autorizeze biografia.
E prea dureros şi incestuos.
Stai.
"Cererea dumneavoastră a generat multe discuţii"
"între tutelari".
Ar putea însemna că nu sunt toţi de acord.
Va trebui să mergi în Uruguay.
Poftim?
După această scrisoare?
Confruntă-te cu cei trei executori
şi fă-i să se răzgândească.
S-ar putea să fie mai uşor decât crezi.
Dar au refuzat.
Da.
Ştii foarte bine
că dacă nu obţii permisiunea lor,
nu va fi nicio bursă, nici bani, nici biografie,
şi niciun contract nou pentru tine la Universitate.
Omar, nu vei mai primi o altă catedră.
Ce altceva ştii să faci?
Nimic.
Exact.
Am uitat să încălzesc laptele.
Crezi că are importanţă?
N-am mai auzit de un chiriaş care să aibă un câine
cu un meniu atât de elaborat.
Cum ai putut să cazi într-o baltă?
Nu era o baltă.
Erau nisipuri mişcătoare.
Pentru tine or fi nisipuri mişcătoare.
Pentru toţi ceilalţi e o baltă.
E ca şi cum subconştientul te-ar face
să cazi, să încurci totul.
Cred c-ar trebui să vin cu tine
în Uruguay.
Am mai multă experienţă în astfel de lucruri.
Nu.
Cred c-ar trebui să merg singur,
dacă hotărăsc să plec.
Dacă decizi să pleci,
cred c-ar fi mai bine pentru amândoi să mergem împreună.
Mai bine pentru noi individul şi ca cuplu.
Cred c-ar fi mai bine pentru amândoi,
individual şi ca cuplu,
dacă aş pleca singur.
Dar apreciez oferta.
Îmi apreciezi oferta?
Da.
Omar, eu sunt, Deirdre.
Nu-mi apreciezi oferta...
Aproape m-am înecat în nisipurile mişcătoare.
Mi-am văzut viaţa derulându-se prin faţa ochilor
şi nu mi-a plăcut ce-am văzut.
Am hotărât să-mi schimb viaţa.
Vreau să fiu mai independent.
La fel ca alţii.
Eu nu vreau să fii ca alţii,
să te schimbi.
Ce s-a întâmplat, amice?
Vrei să mergi afară? Să mergem afară!
Haide.
Vino!
Cuţulică...
Nicio şansă.
Ieşi afară.
Dacă zbori spre Miami întâi,
de acolo ai zbor direct spre Montevideo.
Dar e îngrozitor de scump.
Cum rămâne cu Victor?
Nu e câinele tău.
Îl ducem la un adăpost.
Majoritatea au o perioadă de graţie de 30 de zile.
Îl poţi lua înapoi când te întorci.
Deirdre,
face parte din locuitul în casă.
E responsabilitatea mea.
Nu-l putem lăsa într-un adăpost.
Aşa-i mai bine.
De la Houston la Sao Paulo,
apoi spre Montevideo.
Din nu ştiu ce motiv, e mult mai ieftin.
Durează mai mult.
Nu face asta acum.
Sufăr.
Domnule.
- Da. - Vă rog.
Acel autobuz merge spre Ocho Rios?
Ce este? Un echipament de plajă?
- Nu, e o vilă. - Autobuzul merge spre sat.
Ocho Rios? Ce e asta?
Ocho Rios e casa unui scriitor.
Duceţi-vă la scoală, faceţi colţul.
- Nu înţeleg. - Faceţi la dreapta.
- La şcoală. - Da, da, da.
Copiii ies acum de la ore.
Trebuie să te grăbeşti să...
- Vino, îţi arăt eu. - Mulţumesc.
Fugi, altfel nu mai ajungi.
Acest autobuz merge la Ocho Rios?
Trecem pe acolo. Urcaţi.
Mergeţi la Ocho Rios?
E casa mea.
- Vorbeşti engleza. - Desigur.
Şi spaniola.
Eu sunt Omar.
Omar Razaghi.
Eu sunt Portia.
De ce aţi venit la Ocho Rios?
Vreau să scriu o carte.
Vreau să scriu biografia lui Jules Gund.
Ai auzit vreodată de el?
A fost tatăl meu.
Tatăl tău?
Da.
El e Omar.
Scrie o carte.
Ea e mama mea.
Dnă Gund.
Eu sunt Omar Razaghi.
V-am trimis scrisoarea
în legătură cu biografia.
Numele meu e Arden Langdon.
Caroline...
Ea e dna Gund.
Dar v-am răspuns.
V-am refuzat.
V-am refuzat categoric.
Da, de asta mă aflu aici.
Sper să vă răzgândiţi.
Cred c-ar fi trebuit să vă scriu mai întâi.
Am făcut rău să apar aşa.
Trebuie să găsesc un hotel.
Unde?
Cu excepţia acestui loc nu-i nimic pe km întregi.
Aş putea dormi afară, în grădină,
dacă-mi daţi voie.
Nu fi ridicol.
Acum că te afli aici,
nu mai ai unde pleca,
aşa că până o să te putem trimite înapoi în oraş,
va trebui să-ţi dăm voie să rămâi.
Serios?
Dă-i fosta cameră a lui Adam. Se va simţi bine acolo.
Femeile nebune şi englezii...
De ce-or fi vrut să discutăm aici, în soare, mă de păşeşte.
Desigur, cele două doamne mă depăşesc tot timpul.
Poţi să mă ajuţi cu cravata, te rog?
Mereu mi-a plăcut cravata asta.
Am cumpărat-o de la Veneţia, în 1966.
Probabil eram fericit pe atunci.
Altfel de ce aş fi cumpărat ceva atât de minunat?
Îmi stă foarte bine cu ea.
Merg de parcă
ar aduce veşti importante.
Ce veşti?
Veşti mari de la Ocho Rios.
Chiar par serioase, nu-i aşa?
Să presupunem că
ne menţinem decizia de a refuza autorizaţia.
Atunci a făcut un drum lung degeaba.
Da, dar tot ar putea scrie biografia
şi fără autorizaţie.
Fără ajutorul şi consimţământul nostru.
Asta i-ar da mână liberă, nu?
Să inventeze lucruri, poveşti,
să denatureze faptele.
Să ştii că odată ce aceşti oameni,
aceşti biografi se întorc împotriva ta,
devin destul de răutăcioşi.
Nu arată de parc-ar putea deveni vreodată aşa.
De unde ştii?
Nu l-ai văzut decât 5 minute
înainte de a-l invita să rămână.
Părea foarte obosit şi oarecum neajutorat.
Şi tânăr şi frumos.
Serios?
Asta n-are nicio legătură.
Oricum, Jules a spus că nu vrea să aibă o biografie.
Spunea că e ca şi cum ai deshuma un cadavru în public.
Când a spus asta?
Într-o scrisoare pe care mi-a scris-o cu ani în urmă.
Doamne.
Dacă am fi traşi la răspundere
pentru ce am scris în scrisorile trimise cu milioane de ani în urmă,
unde ne-am mai fi aflat astăzi?
Probabil ţi-a mai spus şi alte lucruri.
De exemplu că se va însura cu tine
şi-ţi va fi mereu fidel.
Şi-a făcut-o.
A rămas însurat cu mine.
Arden nu contează? Sau Portia?
Caroline n-a spus asta.
Zilele trec, iar noi locuim împreună,
Caroline şi cu mine,
şi ne înţelegem.
Destul de bine, aş zice.
Iar acum asta.
Adam e destul de nervos zilele astea.
Din cauza ta.
Îi e teamă c-o să-l părăseşti.
Şi eu am trăit aşa,
temându-mă mereu că Jules o să mă părăsească.
Intra în nişte pase proaste
şi nu vorbea zile întregi
nimănui,
nici cu Caroline.
Credeam c-o să-l întoarcă împotriva mea
şi-o să-l pună să mă trimită departe.
Unde să mă duc?
Unde m-aş fi putut duce?
E de domeniul trecutului.
Da, e ciudat.
Totul e mai simplu.
Însă acum, când apare câte un străin...
E tânăr şi frumos?
Depinde ce înţelegi prin asta.
Mai cauţi nişte linguriţe de ceai?
Cum l-am putea trimite înapoi?
Îi spunem "hai pa, du-te acasă"?
N-o facem.
Ba chiar îl primim în casă.
Suntem foarte prietenoşi.
Dar aşa ar putea crede că ne-am răzgândit.
Asta e problema lui.
Pot fi prietenoasă şi fără să mă răzgândesc.
Probabil a venit plin de speranţă.
Să ne gândim la asta.
O biografie ar stimula interesul asupra operei lui Jules,
iar asta e ceva ce noi, ca executori,
ar trebui să încurajăm.
În orice caz, să nu luăm decizii pripite, bine?
Eu am luat o decizie şi nu m-am pripit.
Iar Arden, din cauza motivelor ei, e de partea mea.
Eşti, nu-i aşa?
Da, eşti.
Suntem două contra unu, Adam.
Refuz să mă las condus de ceva
atât de stupid ca democraţia.
Portia.
Nu-l deranja.
Vom şuşoti toată seara?
A făcut un drum lung. Probabil e frânt.
Alo?
Aş vrea să vorbesc cu dl Omar Razaghi, vă rog.
Dee!
- Omar? - Bună.
De unde ai făcut rost de număr?
Nu semeni cu Omar.
Mănânci ceva?
Da, pâine cu miere.
Ce?
Miere.
Scumpule, şi mie mi-e dor de tine.
Dar nu vei fi mult timp plecat.
Cum e acolo?
Cred că sunt toţi cam bătrâni.
Sper să nu fie şi senili.
S-ar putea să dureze mai mult decât am crezut.
Te poţi opri un minut din mâncat?
Avem o legătură foarte slabă.
Ţi-am spus să-ţi iei un celular pentru cât vei fi acolo.
L-ai fi putut cumpăra din bursă.
Eşti acolo? Dee?
Omar?
Dee, eşti acolo?
Alo?
Mulţumesc pentru pâine şi miere.
Au fost delicioase.
Provine de la albinele noastre.
Ştii ceva despre albine?
Albine.
Ştiu că locuiesc într-un stup,
un cuvânt derivat din apis,
care în latină înseamnă "albină".
Nu e o informaţie prea interesantă.
Nu pot să cred!
Citeşti o carte şi îţi imaginezi locul,
dar nu te gândeşti că există cu adevărat,
până ce nu te afli acolo.
Dă-mi voie să te ajut.
Venirea mea aici, la Ocho Rios,
a fost ca venirea în prima mea casă,
prima pe care am avut-o vreodată.
Părinţii mei erau divorţaţi,
iar eu am făcut naveta între ei.
Nimănui nu i-a prea păsat.
Amândoi au murit în incidente aviatice,
în două avioane diferite.
El era în drum spre Praga,
pentru unul dintre filmele lui care nu prea au avut succes,
iar mama mergea la Hong Kong
să se mărite... din nou.
În toţi anii petrecuţi în America,
părinţii mei au vrut să se întoarcă la Tehran,
dar n-au mai reuşit.
Cu ce se ocupau?
Erau doctori,
pediatri.
Au murit acum 4 ani.
Mai întâi mama, iar apoi tata, la câteva luni.
Deci amândoi suntem orfani.
Eu cred că m-am născut orfană.
Aveam 18 ani când m-a adus Jules prima dată aici.
Asta acum 10 ani.
Şi eu aveam 18 ani acum 10 ani.
Avem aceeaşi vârstă,
ne-am născut în acelaşi timp.
Am fi putut fi frate şi soră.
Gemeni.
Numai gemenii se nasc odată.
Eu sunt Omar Razaghi.
Ştiu cine eşti, prietene.
Eşti biograful
care şi-a făcut apariţia în ciuda scrisorii noastre.
Cu ce l-ai servit?
Ceai?
Serios, Arden,
va trebui să-l serveşti cu ceva mai bun de atât
pentru a compensa lunga sa călătorie până aici
şi înapoi.
Ce zici de şampanie?
Şampanie?
La ora asta?
E vreo oră anume la care se bea şampanie?
Dacă da, e acum.
Flirtezi cu el.
Ce?
Când începi să dezvălui
frumoasele secrete ale trecutului tău,
"m-am născut orfană",
flirtezi.
Caroline, încearcă să nu mai tachinezi şi să nu mai provoci.
Haide.
Cât de des avem un musafir,
chiar şi neinvitat?
Probabil n-o să mă pot întoarce diseară.
De ce nu?
Din cauza afacerilor,
după cum bine ştii.
Îţi cunosc foarte bine afacerile.
Mobilă veche, iar o parte din ea nu e chiar aşa veche.
Trebuie să adunăm ceva bani.
Ştiu.
Taxele pe teren au scadenţa luna viitoare.
Ai atâta pământ!
Plăteşti o mulţime de taxe pentru el.
Nu încerci deloc să-l faci să lucreze pentru tine.
Îmi pare rău că-ţi stric dispoziţia,
dar încearcă să fii mai sensibil.
Îmi doresc să fiu mai sensibil,
dar ţi le poţi imagina pe cele două
fiind mereu de acord cu orice?
Uite ce se întâmplă
cu prostioara asta de biografie,
care, din câte ştiu, ar putea fi în avantajul nostru.
Însă singura plăcere pe care o mai are Caroline
e să spună "nu" la orice.
Cât despre biata Arden...
Mi-aş dori să ai o viaţă proprie.
Am.
Da.
Mă întristează.
Cred c-am greşit aducându-te aici.
Scuze.
Hei.
Don Sofanor, un om în vârstă,
călărea pe propriul cal spre oraş,
în căutarea fiicei sale,
care fugise de acasă când era mică.
Nu vorbeşte. Observă doar.
Merge, şi merge, cu umbrela sa roşie,
când dintr-o dată îi atrage atenţia
o pereche de cizmuliţe.
Bună!
Bună, scumpo.
Şampanie.
Crezi c-a mai rămas şi pentru mine o picătură?
- Şi pentru musafir. - Bună ziua, dle.
Domnul Ragazi a primit scrisoarea noastră,
dar după cum vezi, nu l-a descurajat
şi a venit să ne viziteze, aşa că acum avem petrecere.
Atunci trebuie să-l primim bine pe dl Razaghi-Omar, nu?
- Vă rog. - Omar.
Trebuie să-i arătăm dlui Omar ce gazde bune putem fi
când printr-un miracol un musafir naufragiază
pe tărâmul nostru singuratic.
Ce spui?
Un diafilm?
Da, de ce nu?
Portia propune un diafilm.
Propriul ei spectacol cu fotografii.
Du-te şi arată-i unchiului Omar unde este proiectorul.
Diafilmul Ocho Rios prezintă...
familia Gund.
Nu e deloc înţelept.
Parcă am fi dintr-o dată colaboratorii lui.
Nu-i arătăm nimic
din ce nu ştie deja, nu?
În fond, cartea lui Jules n-a fost prea discretă
în privinţa afacerilor noastre, nu?
Şampanie.
Îţi aduc un pahar.
Deci...
Ce mai faci, draga mea?
Binişor.
Dle, lăsaţi-mă pe mine.
Părinţii mei au adus acest film
din Germania,
şi obişnuiau să stea şi să-l vizioneze
la fel cum facem şi noi acum,
bând şampanie.
Când au trebuit să părăsească Germania şi au devenit refugiaţi,
li s-a permis să se stabilească aici,
în Uruguay,
cu condiţia de a cumpăra tot acest pământ
şi a-l dezvolta minier.
Părinţii mei mereu au călătorit elegant,
chiar şi când fugeau de Hitler şi naziştii lui.
Mereu au călătorit cu clasa I.
Aici am trăit la fel cum au trăit ei în Europa.
Am trăit în trecut.
Trecutul lor.
Nu-i interesa prezentul,
niciun prezent de nicăieri.
America de Sud e foarte potrivită pentru asta
dacă eşti un străin bogat.
El e bunicul meu.
N-au mai vorbit niciodată în germană.
Nici măcar între ei.
Ea e misterioasa mătuşă Sarah.
A plecat în India să-şi urmeze guru-ul.
Iat-o risipind banii familiei.
Au mers în luna de miere la Veneţia.
Iar după asta, au fost în fiecare an,
cât timp a fost încă posibil.
Apoi, gondola a devenit un fel de emblemă a Europei,
a Europei lor.
Au insistat ca gondolierul să le vândă gondola.
Au numit-o "Gondola lunii de miere"
şi au expediat-o tocmai din Marea Adriatică,
peste Oceanul Atlantic,
aici, în Montevideo.
Probabil a fost cea mai nebunească şi tristă iniţiativă.
Dar deja ştiai totul despre gondola noastră din cartea lui Jules.
Încă o mai avem, putrezeşte la debarcader.
Bună ziua.
Eu sunt Pete.
Probabil tu eşti Omar.
Da.
Bună.
Caut moara de vânt.
Dra Langdon a spus că e pe aici, pe undeva.
Dl Gund m-a invitat la prânz.
Da?
Nu mi-a spus.
Eu sunt cel care găteşte aici.
N-am adus nimic.
Va trebui să te ducă la parilla.
Nu mai există alt loc.
Acceptă şi Visa?
Nu-ţi face griji pentru asta.
Adam face mereu cinste.
E foarte generos.
Urcă.
E la o milă distanţă.
Acesta e locul în care l-am găsit
pe Jules,
lângă palmierul cel mare.
Eu l-am găsit.
Aşa aproape de casă?
Vino.
Şi-a zburat partea superioară a capului.
Mă bucur c-am fost eu cel care l-a găsit
şi nu unul dintre ceilalţi.
Partea ciudată e că toţi am rămas aici.
Nu, mulţumesc.
Oricum,
suntem toţi aici...
inclusiv eu.
De unde eşti de loc?
Din Tokunoshima.
O insulă mică.
Am fost sărac şi n-aveam familie.
Când aveam 14 ani,
cineva m-a plăcut suficient cât să mă ia cu el în Anglia.
Aici.
Am găsit mobilierul acesta vechi şi l-am făcut s-arate şi mai antic.
O dnă din New York vine de două ori pe an şi îl cumpără.
Spune că am ochi bun.
Adam lucra pentru Christie's la London.
- Bună ziua, dle Gund. - Bună ziua.
M-a trimis la o şcoală de acolo
unde am învăţat totul despre mobilă.
Asta a fost acum 25 de ani.
Da.
Urmează să sărbătorim aniversarea de argint, nu?
Gata? Mergem?
Am comandat un platou cu grătar
şi vin roşu.
Nu-mi puneţi prea mult.
Mă tem că sunt începător.
Serios? Ce trist!
Cum rămâne cu poeţii tăi parizieni beţi?
Sau cu Hafez?
"Adu-mi o cupă de vin roşu"
"Ce-i rubiniu şi miroase a mosc"...
"Nu-mi adu din cel mai scump"
"Cu gust de bani"
"Şi miros de dorinţă".
Să revenim la biografie.
Te rog să înţelegi că spre deosebire de cele două cumnate
sau doamne, ca să zic aşa,
eu sunt de partea ta.
- Sunteţi? - Complet de partea ta.
Am încercat să le explic şi lor
că pentru a renaşte interesul pentru Jules Gund şi opera sa,
o biografie ar fi nepreţuită pentru noi.
Numai de i-aş putea convinge pe toţi...
Aş respecta întru totul trecutul
şi sentimentele tuturor.
Dragul meu băiat, a fost fratele meu.
Îl cunoşteam mai bine decât oricine.
Îl cunoşteam pe când
încă smulgeam aripioare fluturilor.
Eram cu 8 ani mai mare,
dar el era cel care inventa toate năzbâtiile în care
fratele mai mare îl implică pe cel mic de obicei.
Amândoi am mers la şcoală în Anglia.
Eu am fost extrem de nefericit,
dar el se simţea în elementul lui în sistemul educaţional.
Bănuiesc că atunci, la şcoală, a învăţat
cum să-şi exercite puterea asupra celor care îl admirau.
E foarte simplu.
Trebuie ca noi doi să lucrăm împreună.
Trebuie să conspirăm.
Nu mă gândisem la o conspiraţie.
Bineînţeles că nu.
Mulţumesc.
Ia-ţi o masă.
Banditule! M-ai cam abandonat.
Ea e dna Van Euwen.
Stăpâna casei din Las Golondrinas,
marea noastră doamnă locală.
Foarte mare.
Ei sunt Marcos şi Pablo, prietenii mei.
Când e vorba să vină aici...
Culoare locală, nu?
Le-am spus că n-or să vadă decât carne roşie.
Da.
De ce n-ai mai venit să mă vizitezi?
Şi mai rău,
de ce îţi ţii noul prieten departe de mine?
E foarte frumos, nu-i aşa?
Da, ştiam c-o să te intereseze.
Ţi-l prezint pe... Roşeşte.
El e Omar Razaghi.
A venit să facă cercetări pentru biografia fratelui meu.
Încântat!
Cercetează-mă pe mine.
Îţi pot spune lucruri despre Jules
pe care un frate nu le-ar putea şti niciodată...
sau o soţie, sau o amantă.
Ar trebui să scrii despre viaţa lui, a lui şi a lui Pete.
E o poveste mult mai interesantă.
Pleacă! Du-te!
- Mulţumesc. - Plec. Plec.
Ar trebui să treci pe la Las Golondrinas.
Adu-mi bomboana asta.
Ce simpatic e, nu? Zi că nu-i simpatic!
Cine e?
Nu ştiu. Dar ce contează?
Ia un cârnat.
E de porc?
Poate.
Nu ştiu.
Nu bei, abia mănânci carne...
Aşa cum spuneam mai devreme,
ştiu că pot avea încredere în tine.
Simt că-ţi pot cere ajutorul
la fel cum şi tu mi-l ceri.
Cum am mai spus, aş face orice.
Stai, n-o lua literar.
N-are nicio legătură cu biografia.
Când mama noastră, a mea şi a lui Jules,
când mama noastră a venit aici ca refugiată,
a adus cu ea câteva lucruri valoroase din Germania,
bijuteriile ei.
Acum, bijuteriile ei sunt la mine.
Aş vrea să dispun de ele,
şi aş vrea ca tu să mă ajuţi să dispun de ele.
Este legal?
Ce să fie legal?
Să scoţi bijuteriile din ţară.
Nu, e moral.
Sunt ale mele.
Au fost ale mamei mele.
Când a ajuns aici, le-a ascuns.
Din cauza experienţelor pe care le-a avut în Germania,
n-avea încredere în nimeni.
Nu se simţea nicăieri în siguranţă.
În afara coconului pe care şi l-au construit aici,
ea şi tata nu se simţeau în siguranţă pe planeta asta.
După moartea ei, la puţin timp după a tatălui,
am găsit bijuteriile.
Arden şi Caroline ştiu despre ele?
Nu.
Nu ştiu nimic despre această poveste.
Caroline abia a cunoscut-o pe mama.
Cu siguranţă nu ştie nimic despre ce preţuia ea.
Aşa că am luat bijuteriile.
Am simţit că le pot considera ale mele
la fel cum Caroline a simţit imediat nevoia de a lua ce-i aparţine.
Din ce a lăsat mama ta?
La Caroline a fost vorba despre ce a lăsat fratele meu.
Nu te-ai gândit niciodată,
n-ai avut nicio bănuială c-ar mai putea exista o carte?
Alta decât Gondola?
Da.
E binecunoscut faptul că Jules Gund a scris o singură carte.
Avea o alta în lucru când a murit.
Teoria mea este c-a murit sau s-a sinucis
pentru că n-a mai putut...
n-a mai putut scrie.
Sau din cauza a ceea ce scria
sau încerca să scrie.
Un impas psihologic.
Caroline are manuscrisul?
Nu ştiu. Va trebui s-o întrebi pe ea.
Dar nu acesta este subiectul
micii noastre discuţii, nu?
Bijuteriile mele.
Nevoia mea de bani.
Iată-l pe Pete.
Ia uite ce-au adus!
Tarta asta e fantastică!
Salutare ţie!
Cine-i chinezul?
E japonez, tontule.
El e Pete, jumătatea lui Adam.
L-a cules de pe undeva
şi l-a adus să locuiască cu el.
Mama lui Adam încă trăia,
dar biata femeie o luase razna.
Credea că Pete e gondolier.
Mereu îl ruga s-o plimbe prin Marele Canal.
Era un adevărat Zoo în casa aia!
Cine-i băiatul care e cu ei?
Acel bombonel face nişte cercetări.
Ce să-ţi spun... Acum avem şi biograf.
Hai sus. Vino după mine.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Nu pentru mine am nevoie de bani,
ci pentru Pete,
care ar putea fi liber să mă părăsească.
Dar vrea să te părăsească?
Ar trebui.
Încă are şanse la o viaţă mai bună decât cea de aici, alături de mine.
Pentru a-l putea aduce cu mine în Uruguay,
a trebuit să-l adopt.
Din punct de vedere legal e fiul meu.
Vino şi stai jos, te rog.
Voi face ce-mi ceri.
Chiar dacă este ilegal şi periculos?
Cred că e un lucru corect.
Dacă ai încredere că n-o s-o dau în bară.
Vom vedea.
Te rog, stai jos.
Aici e comoara.
O parte s-a amestecat cu a tatălui meu.
Acesta e ceasul tatălui meu.
Mama le ţinea încuiate în seif,
dar uneori le scotea şi le purta să mi le arate.
Şi...
Am fost preferatul ei, eram primul născut...
Adam al ei, aşa îmi spunea.
Bineînţeles că Jules n-a putut accepta niciodată asta.
Îmi arăta cum le-ar purta
şi unde.
Asta la operă.
Avea încheietura mult mai mică decât a mea.
E frumoasă!
Poţi s-o iei.
E în regulă.
Iar asta la Teatrul Burgth.
Nu-i aşa că-i minunată?
Acest căluţ era pentru cursele de cai.
Îl purta ataşat la pălărie.
Eu sunt, Omar Razaghi.
Sper că nu vă deranjez.
Serveam micul dejun.
Intră.
Nu, mulţumesc.
Nu trebuie să spui nimic frumos despre asta.
Dar îmi place. E foarte interesant.
E doar o copie.
Atât mai fac în ziua de azi, copii,
copiez marii artişti.
E mai sigur.
Astfel nu dezvălui nimic.
Arta asta face,
chiar şi biografia.
Mai ales biografia.
Aş fi foarte discret.
V-aş respecta întru totul dorinţa
cu privire la dezvăluiri.
Dacă ţi-aş spune că Jules a precizat
că nu doreşte să aibă o biografie?
Mi-a scris într-o scrisoare.
Presupun c-ai vrea să vezi scrisoarea.
Păi da.
Mi-ar plăcea foarte mult.
De ce ţi-aş arăta-o?
Nu ştiu nimic despre tine,
nu mai mult decât ştii sau vei şti tu vreodată despre mine.
Te-aş întreba ceva... Ai fost vreodată îndrăgostit?
Îndrăgostit nebuneşte?
Vezi? Nu poţi răspunde.
Nu eşti sigur.
Ba sunt sigur.
Ai o iubită?
O parteneră?
De ce vrei să ştii?
Ai o relaţie romantică?
Da.
Presupun că da.
Presupui?
Nu pari prea sigur, ca să nu mai spun îndrăgostit...
Suntem de doi ani împreună.
Se numeşte Deirdre.
Dacă nu era ea, nu m-aş fi aflat aici.
Adică în Uruguay.
V-aş fi acceptat decizia.
Aş fi renunţat.
Înţeleg.
Ia loc.
Deci prietena ta Deirdre
te-a făcut să vii să ne faci să ne răzgândim.
Şi dacă nu ne poţi face să ne răzgândim?
Ce va crede?
Va crede c-ai dat greş.
Da.
Şi ar avea dreptate.
Ar fi un eşec.
Uneori e bine să eşuezi.
Să încerci, dar să eşuezi.
Nu e nimic ruşinos în asta.
Nu înţelegi.
Totul depinde de asta.
Serviciul meu, cariera mea,
poate chiar relaţia cu iubita mea.
Eşti foarte tânăr.
Eşti sigur că aşa îţi doreşti să fie viaţa ta
pentru totdeauna?
Acel serviciu, acea carieră
şi acea iubită?
O să-ţi arăt un tablou original pictat de mine.
E Jules, numai că nu-i el,
nu aşa cum era într-adevăr şi cum doar eu l-am cunoscut.
Nu-l poţi vedea pentru că nu l-am putut picta.
N-am fost destul de pricepută să-l pot picta.
Presupun că acum vei scrie despre cum văduva lui Jules Gund,
care locuieşte în sudul unei jungle americane,
pictează atrocităţi în timp ce înnebuneşte lent
sau nu chiar atât de lent.
Promit să nu scriu nimic din ce n-aţi vrea să scriu.
Chestia e că nu vreau să scrii nimic.
Daţi-mi un singur motiv.
Nu am un motiv.
Aşa cum îţi vor spune toţi, nu sunt o persoană rezonabilă.
Chiar şi Jules ţi-ar fi spus asta
dacă ar mai fi fost printre noi.
De fapt, este exact cuvântul pe care l-a folosit
când a simţit că nu sunt complet de acord
cu aranjamentele lui.
"Nu eşti rezonabilă, Caroline."
Îmi pare rău.
N-ar fi trebuit să vin.
Nu te scuza.
Uneori e bine să auzi şi o altă voce.
Începusem să cred
că în afara micului nostru grup de aici,
n-a mai rămas nimeni pe lume.
Vrei să afli cum s-au cunoscut Arden şi Jules?
Da.
Omar nu vrea deloc să afle asta.
Scrie o carte. Trebuie să ştie totul.
Da.
Călătoream prin Spania
şi am cunoscut nişte oameni care mergeau în Uruguay.
Aşa că am mers cu ei,
iar aceştia s-au dovedit a fi un grup misionar,
trimis să convertească păgânii din America de Sud.
Nu râde.
Ne numeam Sunet Vesel.
Călătoream cu autobuzul şi dădeam concerte stradale.
N-am adunat niciodată mulţimi mari,
însă oamenii ne ascultau politicos.
Până terminam,
de obicei mai rămâneau unu sau doi.
Am trecut direct la cântat şi interpretat.
Arden cânta la tambur.
În orice caz, într-o zi s-a oprit şi Jules să asculte.
După ce am terminat a venit la mine şi m-a întrebat:
"Ce faci?"
"Şi de ce o faci?"
Aşa că m-am oprit.
Atunci m-am născut.
Nu te grăbi, draga mea.
Fie, nouă luni mai târziu.
Pregătesc un picnic pentru prânz.
De ce mergi la picnic?
Îl duc pe Omar să-i arăt gondola.
De ce?
De parcă nu gondola ar fi cea mai ridicolă
dintre toate lucrurile ridicole adunate aici.
Eu nu cred asta.
Nu...
Te-ai răzgândit în privinţa biografiei.
Aşa-i?
De ce să nu scrie o biografie?
Pare...
E foarte potrivit pentru a-l înţelege pe Jules.
În ce sens e potrivit?
Pentru că e chipeş şi fermecător
şi pentru că te-a fermecat?
Cum e?
Îmi pare rău.
Numai că ce am hotărât înainte, pentru mine e încă valabil.
Poate n-ar trebui să-ţi spun asta.
Ce anume?
Ştii că e îndrăgosit de cineva?
Nu ştiu.
Mi-a spus că are o logodnică.
Poate că nu sunt logodiţi,
dar este implicat emoţional.
De ce îmi spui asta?
M-am gândit c-ar trebui să ştii.
Nu are nicio legătură cu nimic.
N-am spus c-ar avea, dar nu te-aş condamna.
Eşti singură.
Nu sunt singură.
Sau poate că sunt, dar n-am ştiut-o
până nu am întâlnit pe altcineva.
Când mai avem ocazia să vedem sau să vorbim cu cineva?
Iar acum...
De ce îmi vorbeşti în felul acesta?
De ce vrei să mă răneşti?
Nu vreau să te rănesc.
Niciodată n-am vrut asta.
Bună!
Deci mergi să vezi gondola.
Da.
Vii şi tu cu noi?
Am mai fost acolo.
Poate n-ar trebui să mergem.
E un drum lung.
Dacă nu eşti dispusă să mergi...
Dacă nu ţi se permite să scrii biografia,
n-are niciun rost să mergi.
Iar Caroline nu o să se răzgândească.
Aşa e ea.
Are o mai mare tărie de caracter decât a mea.
Nu-i adevărat.
Ba este.
Jules obişnuia să spună
că orice briză m-ar fi putut spulbera în orice direcţie.
Dar de fapt de ce să nu mergem?
Aşa-i.
De ce nu?
Cine a câştigat?
Noi.
Felicitări!
Trebuie s-o găsesc pe Arden.
Îi arată gondola lui Omar.
Fără mine?
Te vor lua şi pe tine altă dată.
Şi dacă Omar pleacă?
O să plece?
Vrei să mai stea?
Categoric.
Locuieşti singur?
Da.
Dar ai o iubită.
Da, am.
Cum o cheamă?
Se numeşte Deirdre.
Predă la aceeaşi universitate.
Ce predă?
Literatură, ca şi mine.
E o profesoară bună.
Mai bună decât voi fi eu vreodată.
Marii poeţi ruşi şi nemţi.
Scuză-mă, sunt nepoliticoasă.
Nu sunt obişnuită să întâlnesc oameni noi,
aşa că nu mai ştiu să mă comport.
N-ar fi trebuit să-ţi adresez atâtea întrebări.
Gândeşte-te câte lucruri am vrut să te întreb eu!
Tot pământul acesta e al vostru?
Pete încearcă să ne convingă să mai vindem din el,
sau măcar să-l închiriem pentru o podgorie sau orice.
Ne-ar prinde bine banii,
dar vezi cum suntem toţi.
Nu sunt nisipuri mişcătoare aici, nu?
Vreo baltă în care să te îneci?
Sunt o mulţime de bălţi.
Ai grijă.
Ce s-a întâmplat?
Eu...
Mă simt un pic ciudat.
Probabil din cauza altitudinii.
Nu, suntem la nivelul mării.
Poate ţi-e foame.
Vino.
Poate.
Vreau să ştii că
m-am răzgândit în privinţa biografiei.
De ce să-mi fie teamă să răscolesc printre amintiri neplăcute?
Nu există.
Există Portia
şi acest loc minunat în care va creşte.
Vreau să scrii cartea.
Ca Adam. Sunt de partea ta.
Îţi dau... cum se cheamă?
Autorizaţia.
Am venit să scriu un anumit gen de carte.
Nu, mulţumesc.
Acum se transformă în ceva diferit.
Nu mai e vorba de Jules,
ci despre voi toţi.
Despre viaţa voastră de aici
şi chiar despre prezenţa mea aici.
Are vreo logică?
Nu? N-are?
Nu pe deplin, dar ai spus că te simţi cam...
- Pot urca? - Da.
Trebuie vopsită.
Mereu am vrut s-o vopsesc.
Te voi ajuta.
Mi-ar plăcea s-o fac.
Caroline urăşte gondola mai mult decât orice altceva.
Nu ştiu de ce.
Cum e Deirdre?
E foarte hotărâtă.
Are o personalitate foarte puternică.
Decide ce trebuie făcut şi face.
Mi-aş dori să fiu aşa.
Şi eu la fel.
Nu cred că voi reuşi vreodată.
Nici eu.
- Mă ajuţi să cobor? - Sigur.
Mai mult. Mai mult.
Portia.
Pete, aş vrea să n-o mai laşi să facă asta.
Nici măcar nu eşti protejată!
- Vrei să mă ajuţi? - Nu.
Mulţumesc.
- Pot s-o fac eu? - Nu.
Categoric nu. N-o să te caţeri acolo.
- O fac eu. - Nici gând.
- Pot să te ajut eu? - Sigur.
Du pânza la cealaltă scară.
O iau eu.
Portia, nu te apropia de albine.
Trage pânza spre tine.
- Lasă-mă să ajung mai sus. - Bine.
- Puţin mai sus. - Bine.
Ai grijă.
Omar.
- Omar! - Omar!
- Lăsaţi-l în pace! Nu îl mişcaţi! - Nu!
Omar?
Omar.
Dacă ţineţi albine ar trebui să aveţi mereu ser la îndemână.
Dacă cineva este alergic la înţepătura de albină, pot apărea complicaţii grave.
- Dar el va... - Răspunde bine la tratament.
Să îi ţinem pumnii.
Sunteţi rudă cu domnul Omar?
Este un musafir, în vizită. Un prieten.
Înţeleg, un prieten... special.
Înţeleg... Ai dori să vorbeşti cu prietenul tău?
Ar putea sa îi facă bine.
- Da...? Aş putea? - Da, sigur.
Dar este în comă.
Un motiv în plus pentru a vorbi cu el.
Nu putem ştii niciodată cum o să reacţioneze un pacient in comă.
Mai ales dacă ceea ce se spune il atinge adânc.
Sau dacă i se spune de către cineva care îl atinge adânc.
Nu, nu este el.
Aici este.
Inima sa e bine.
Veniţi mai aproape.
Atingeţi obrazul.
Faceţi-o din nou dacă doriţi. Continuaţi.
Aţi văzut asta?
Ştie că sunteţi aici.
Vorbiţi cu el.
Ce ar trebui să îi spun?
Ştiţi mai bine ca mine ce ar trebui să îi spuneţi.
Omar...
Omar, doctorul s-a înşelat.
Crede că sunt prietena ta.
Mă auzi?
Poţi să mă simţi?
Dar e în ordine.
Am găsit numărul de telefon al Deirdrei în agenda ta.
I-am lăsat un mesaj pe robot.
Poate o să vină curând, şi atunci totul...
Mă auzi?
Ştii ce zic?
Vine Deirdre.
Te rog, clipeşte.
- Plătiţi în dolari, nu? - Nu în dolari, în pesos.
Atunci face 500 de pesos.
Nu se poate.
E prea scump.
Am condus foarte mult. 27 de kilometri înseamnă 250 de pesos.
Mai lent, te rog.
Am condus 50 de kilometri, doamnă.
La aeroport spune că face 420 de pesos, foarte clar.
Nimic mai mult. Vă mulţumesc.
Să aveţi zi bună.
Lasă-mă să îţi arăt dormitorul şi baia.
Ştiai că Omar e alergic la înţepături de albină?
Nu ştiam.
Dar nu sunt surprinsă.
Sunt sud-americani?
Nu.
Da. Sud-americani.
Văcari.
Trebuie să îţi spun ceva.
Nu, mulţumesc.
Doctorul, doctor Pereira,
a avut grijă foarte bine de Omar, dar...
a făcut o greşeală prostuţă.
Crede că sunt iubita lui Omar.
Este genul de lucru pe care l-ar gândi.
Este latino-american.
Ei văd lumea într-un anumit mod.
Dar nu l-am corectat.
De ce nu?
După cum spuneam, toţi bărbaţii aici sunt ca dr. Pereira.
Le place să se gândească la bărbaţi şi femei ca implicaţi,
implicaţi romantic.
Mă gândeam că dacă doctorul gândeşte aşa,
că Omar este iubit, că eu îl iubesc,
atunci ar avea avea şi mai multă grijă de el.
Dar bineînţeles, acum că tu eşti aici...
Nu, e în regulă.
Orice merge mai bine pentru Omar,
nu îmi pasă de ce crede un doctor.
Lasă-l să creadă că sunt sora lui Omar.
Păi, nu arăţi ca sora lui,
nimic asemănător.
E în salonul său,
pe dreapta.
O să aştept afară.
Bine, mulţumesc.
Dumnezeule.
De ce eşti aici?
Arden m-a sunat.
Ai fost în comă.
Arden te-a vizitat?
Ai cunoscut-o?
Bineînţeles, stau la ea casă.
Nu îţi place?
Nu e uimitor,
casa şi totul?
Îţi aminteşti ce s-a întâmplat?
Cu albinele?
Nu.
Nu îmi amintesc nimic clar din ce s-a întâmplat în ziua aia.
Cum te simţi, Omar?
Întotdeauna cu companie bună... Eu sunt doctorul Pereyra.
Eu sunt Deirdre.
Eşti o prietenă de-a sărmanului nostru Omar?
Da, îmi fac griji foarte mari pentru Omar.
Nu îţi face griji.
Eşti prea frumoasă să îţi faci griji.
Toate femeile care îl vizitează pe Omar sunt frumoase.
Recuperarea lui nu are nimic de-a face cu mine.
Frumuseţea femeilor l-a vindecat.
Ţi-am adus puţină supă să te facă să te simţi mai bine.
Să termini tot castronul, altfel mă voi simţi destul de ofensată.
Mulţumesc.
De unde ai primit pijamalele astea?
Nu ştiu.
M-am trezit cu ele pe mine.
Le-a adus Arden?
Poate au fost ale lui Jules.
Porţi pijamalele lui Jules Gund.
Crezi că s-a răzgândit în privinţa autorizaţiei?
Ei bine, nu sunt foarte sigur în privinţa Carolinei.
Vedem noi ce-i cu ea.
Dar Arden?
Se înclină spre mine.
Spre noi.
Şi celălalt, fratele?
- Adam? - Da.
A fost mereu de partea mea.
Şi spune că o să mă ajute cu Caroline,
iar eu am zis că o să îl ajut pe el.
Să îl ajuţi cu ce?
Cu ce poţi tu să îl ajuţi?
Nu-i cine ştie ce, sincer.
Vrea doar să transport ceva pentru el
când mă duc înapoi în State.
Să transporţi ce?
Doar câteva lucruri.
Ce lucruri?
Nişte...
Bijuterii.
Chestii de genul.
Bijuterii?
Ai spus că poţi?
Omar, eşti nebun.
E contrabandă.
Te roagă să faci contrabandă pentru el.
O să ajungi la închisoare.
Nu m-ar ruga să comit o infracţiune.
Nu e genul ăla.
Oricine te roagă să iei ceva
pe ascuns din ţară pentru el
e genul ăla.
Mi-a fost de mare ajutor cu biografia.
Şi de-asta sunt aici:
Să obţin autorizaţie pentru biografie.
Nu asta e calea pe care trebuie să o iei.
O fac în felul meu. Totul e în regulă.
Totul nu e în regulă, Omar.
Dacă ar fi, nu ai mai fi aici.
Nu ţi-am cerut să vi aici.
Îmi pare rău.
Am zburat 8000 de kilometri pentru că erai în comă.
În comă!
Opreşte-te.
Scuză-mă, nu vorbeam serios.
Eu doar... Mi-aş dori să nu mă mai tratezi ca pe un copil.
Atunci nu te mai purta ca un copil.
Nu fi de acord cu contrabanda de bijuterii.
Să nu mai cazi dintr-un copac.
Căderea din copac a fost un accident.
Ştii ce părere am de accidente.
Accidentele se mai întâmplă, Deirdre.
Nu putem fi toţi perfecţi ca tine.
Nu sunt perfectă.
Ştiu că nu sunt perfectă.
Nu cred că sunt.
Încerc doar să te ajut, Omar.
pentru că te iubesc.
Chiar îţi doreşti ca eu să nu fi venit?
Nu.
Pentru că pot pleca.
Pot pleca oricând vrei tu.
Nu.
Vreau să rămâi.
Omar, ţi-ai rupt încheietura mâinii.
Lasă-mă să îţi şterg supa de pe faţă.
Adam!
Deci cum se mai simte tânărul nostru prieten sărman?
Am auzit că îşi revine.
Prietena lui a venit
să îl aline,
şi să sperăm pentru a-l lua acasă.
Unde e Pete?
Face un duş.
Deci...
Cărui fapt îi datorez această plăcere?
Chiar este o plăcere, ştii?
Ei bine, aici suntem.
Plăcerii care eşti tu.
Ce dulce eşti.
Nu-i rău.
Nu-i rău deloc.
Te rog, ia loc.
Ar trebui să fie un cocktail.
Cocktail.
Ce cuvânt adorabil.
Măcar dacă ar putea fi băut
unde un cocktail ar trebui băut,
stând pe un scaun de bar
într-un loc întunecat, izolat.
Dar băutura e băutură
oriunde ai fi în lume, nu-i aşa?
A trecut un Manhattan
sau o jumătate de Manhattan de când ai rămas fără burbon.
Un Manhattan.
Aia e Moscova ta.
Cum?
"Olga, Olga, să mergem la Moscova
Nu e alt loc în lume la fel ca Moscova."
Adam, vreau să te întreb,
crezi că m-am înşelat când am rămas aici?
Ce vrei să spui?
Ştii ce vreau să spun.
Când Jules s-a întors cu Arden.
Nu te-am judecat.
A fost chestia ta cu Jules.
A fost aşa patetică.
A fost de parcă ar fi găsit o pisică rătăcită
şi ar fi adus-o acasă,
o pisică gravidă.
Da.
Acum, nu cred că s-a răzgândit în privinţa biografiei,
cum ai făcut tu.
Nu am fost niciodată împotriva.
De ce am fi?
O biografie nu e nimic,
un bilanţ al faptelor scris de,
ei bine, doar din câte ştim noi, un scriitor prost oarecare.
Deşi sper că nu e aşa.
Poate o să ne surprindă.
Săracul băiat.
Ce chestie a putut să se întâmple.
O albină, îţi poţi imagina?
E vina lui.
De ce a venit aici?
Pentru că nu are nicio treabă aici, scriitor prost sau nu.
Presupunând că Jules a scris ceva el însuşi.
A scris?
Da, a scris.
Mă gândeam eu.
Şi ar trebui să fie personal, autobiografic,
fiindcă Jules nu a fost un scriitor inventiv.
Şi cum "Gondola" a fost despre viaţa părinţilor noştri,
celălalt manuscris...
Care nu mai există.
Care nu mai există...
Ar fi despre viaţa sa cu tine şi Arden aici.
Din ce ştiu eu,
poate chiar despre mine şi Pete.
Cum ar putea orice străin să înţeleagă locul acesta
sau ce a însemnat să trăiţi aici împreună
sau cum e acum fără el?
Da.
Ştii, ai putea pleca mâine
dacă ai vrea,
oricând doreşti.
Ştii foarte bine că nu am bani.
Cum mi-aş plăti călătoria?
Nu crezi că m-am gândit la asta,
că stau şi mă prefac că pictez,
visând la unde aş putea fi în schimb?
Am nevoie de o băutură adevărată.
Tu nu?
- Scotch. - Da.
Nu ajungem prea departe pe vermut.
Adam, îţi place viaţa?
Ei bine, nu mi-ar plăcea să trăiesc pentru totdeauna.
Dar, pentru o vreme, da, dar...
Da, îmi place.
Dar trăitul aici?
Nu ai fi mai degrabă altundeva,
New York, Londra?
- Nu. - De ce nu?
Pentru că trebuie să îţi pese de...
Sau măcar să te prefaci că îţi pasă de tot:
politică, modă, cultură.
E obositor.
Ce nu aş da să văd nişte picturi noi,
o piesă nouă, să merg la operă.
Da, ştiu.
Spre Moscova, Olga.
Da.
E o băutură foarte puternică.
Poate nu ar fi trebuit să mă răsfăţ cu încă un pahar.
Spune-mi ceva. A fost vreodată o scrisoare?
Chiar ţi-a scris vreodată Jules
spunând că nu vrea o biografie?
Nu.
Dar ştiu că nu ar fi vrut.
Cum ai putea ştii asta?
Pentru că a distrus manuscrisul.
L-a distrus el însuşi?
Nu a vrut să ştie nimeni
ceea ce ne privea doar pe el şi pe mine.
Deci indiferent de ce tu şi Arden hotărâţi,
nu voi permite niciodată acestei biografii să fie scrise,
chiar dacă va fi înţepat de 100 de albine.
Scuză-mă.
Poţi să îmi spui cum să ajung la moară, te rog?
Trebuie să mergi înapoi pe aici
şi apoi prin tufişurile de bambus.
Pe acolo.
Mulţumesc.
Ce părere ai despre ea?
Tu ce părere ai?
Nu o văd cu Omar,
personalitatea ei.
Dar nu îi cunosc pe niciunul din ei prea bine.
Tu ce părere ai?
O să îţi fie dor de ei când nu o să mai fie?
Nu.
Mă refer la Omar.
O să îţi fie dor de Omar?
Îl iubeşti?
Nu.
Nu, nu îl iubesc pe Omar.
Ce? De ce m-ai întrebat aşa ceva?
Omar nu ţi-a spus nimic în legătură cu mine
când te-ai dus la îl vezi la spital?
Nu. Doar am crezut că
dacă aş fi în locul tău...
Dacă ai fi în locul meu, ce?
Poate l-aş iubi.
Păi, e cum ai spus, Pete.
Abia îl cunoaştem.
E aici de puţin timp,
are prietenă
şi pleacă în curând.
Doctorul spune că va putea călători în câteva zile.
Plecă amândoi.
Şi mă bucur.
Domnule Gund?
Cine e?
Bună.
M-aş putea întoarce altă dată dacă nu sunteţi liber.
Nu sunt liber?
După cum poţi vedea, sunt destul de liber,
nesperat de liber,
pentru tot restul vieţii mele.
El e Iisus, iar tu trebuie să fii... Deborah.
Deirdre.
Îţi pot oferi ceva?
Doar apă minerală, dacă aveţi.
Apă minerală.
Ce zici de un martini sec?
Nu.
Nu, mulţumesc.
Deci tu trebuie să fii... concubina lui Omar.
E atât de greu să găseşti cuvântul potrivit
pentru a descrie o relaţie.
Cel puţin relaţiile mele.
Sunt mult prea complicate pentru cuvinte simple.
Concubina nu e cuvântul potrivit.
Nu l-aş folosi pentru a-mi descrie relaţia cu Omar.
Te rog ia loc, dragă. Arăţi de parcă o să o iei la fugă.
Te-am ofensat, fără îndoială.
Bun.
Ştii, în tinereţe,
obişnuiam să îmi numesc partenerele concubine.
E un cuvânt adorabil ce descrie o situaţie adorabilă.
Şi ca rezultat, am rămas tânăr pentru o vreme îndelungată.
Îmbătrânirea a fost retardată, dar vai,
într-o dimineaţă m-am trezit şi...
eram bătrân. Întotdeauna vorbesc prea mult.
Dar tu ai venit să vorbeşti cu mine, da,
cu siguranţă, în legătură cu autorizaţia.
După cum probabil ai auzit, sunt de partea lui Omar.
Ne-am făcut înţelegerea.
Despre asta am venit să vorbesc cu tine,
ceea ce tu numeşti înţelegere.
Deci ţi-a spus despre asta?
Mi-a spus, iar eu consider că e şantaj.
Ai spus că ai făcut un târg cu Omar.
I-ai cerut să scoată pe ascuns anumite obiecte din ţară
în schimbul ajutorului tău pentru obţinerea autorizaţiei.
Eu...
numesc asta şantaj.
Contrabandă, şantaj.
Chiar ai o imaginaţie bogată...
Nu îi voi permite să o facă.
Şi pe lângă asta, el nu e persoana potrivită pentru aşa ceva.
Sunt de acord.
Omar cu siguranţă nu este persoana potrivită.
Spre deosebire de tine, el nu este practic.
Dar şi tu te vei întoarce în Statele Unite, nu?
Încerci să faci o târguială cu mine?
Te rog, ia loc.
Compania ta îmi face plăcere. Ia loc.
Eşti foarte înviorătoare.
Păcat că nu ai simţul aventurii.
Cu siguranţă îmi pot da seama de ce e legal
şi ce nu e.
Ştii,
într-o zi vei regreta asta.
Vei regreta că ai venit tocmai până în America de Sud
şi că nu te-ai implicat în ce ai întâmpinat aici.
Te vei gândi, "De ce?"
"Oare de ce nu am făcut contrabandă cu lucrurile alea?"
Deci chiar e contrabandă.
Ei bine, citeşti prea multe cărţi.
Sau poate că nici nu mai citeşti cărţi.
Probabil că citeşti doar cărţi de critică.
Domnule Gund,
îţi poţi considera micul târg cu Omar terminat.
Nici el nici eu
nu vă vom putea fi de ajutor în această afacere.
Va trebui să o facem cumva pe Caroline
să fie de acord cu o autorizaţie fără tine.
Da. Cum veţi face asta?
Putem încerca,
încerca sincer,
fără să ne sprijinim pe târguri şi şantaj.
Pare a fi puţin prostesc, dacă se poate să fiu sincer,
să mă îndepărtaţi în aşa fel.
Până la urmă, ce mă opreşte din a mă răzgândi?
Scuză-mă, eu...
Am înţeles că vroiaţi o biografie.
Nu credeam că sprijinul tău e o variabilă sau că poate fi cumpărat.
Mulţumesc, Iisus.
Mulţumesc.
Ei bine, vă admir simţul practic.
Dar cred că e mai bine
ca această situaţie să fie rezolvată între mine şi Omar.
Înţelegerea a fost făcută cu Omar,
aşa că depinde de Omar dacă s-a terminat sau nu.
Mi-a făcut plăcere mică noastră discuţie.
Te rog să mă scuzi.
Doamna Gund.
Sunt minunate.
Vă place arta?
Nu e domeniul meu,
dar unele picturi îmi plac foarte mult.
Am sperat să vorbesc...
Ce fel de tablouri îţi plac foarte mult?
Impresioniştii,
Cezanne şi Monet, van Gogh.
Poate nu au fost toţi impresionişti,
sau au fost?
Pentru cât te interesează pe tine, au fost.
Vă pot vorbi?
Sigur că da.
Ia loc.
Pot?
Bineînţeles.
Puţin la stânga, te rog.
Aş vrea să vă asigur
că Omar intenţionează să lucreze foarte mult
cu voi toţi la biografie.
Dacă aţi ştii cât înseamnă
pentru Omar,
cât de multe depind de asta pentru el,
să obţină autorizaţia şi să scrie cartea.
Nu sunt îngrijorată de nevoile lui Omar.
Am o altă...
supunere, diferită.
Lui Jules Gund?
Şi nu cred că asta e treaba ta.
Dar da, soţului meu.
Şi mie, în ce priveşte această chestiune.
De ce reţineţi autorizaţia?
Poate dacă mi-aţi spune, m-aş putea adresa îngrijorărilor voastre.
Recunoşti asta?
Sună cunoscut.
Este Poulenc,
Tres Lent et Calme.
Sper că veţi lua în considerare răzgândirea.
Am discutat deja aceste lucruri cu Omar.
I-am spus de mai multe ori
că nu îmi voi schimba decizia.
Dar Arden şi-a schimbat-o pe a ei.
Domnişoara Langdon are motivele ei, eu le am pe ale mele.
Nu e minunat?
Cred că va irosesc timpul.
Timpul nu e o comoditate foarte preţioasă pe aici.
Dar v-aţi hotărât.
M-am hotărât de mult timp,
cu mult înainte de sosirea lui Omar.
Atunci chiar nu are nici un sens ca eu şi Omar să vorbim cu dumneavoastră.
Nu în legătură cu asta,
dar am putea vorbi despre altceva.
Artă?
Dar nu e domeniul tău.
Muzica?
Sau nici muzica nu este domeniul tău?
Dar cu siguranţă îţi place asta.
Cu să nu îţi placă?
Nu, vă mulţumesc.
Dar de ce ai nevoie de Omar?
Nu am vrut ca tu să ştii.
Trebuia să fie secret.
Era pentru tine, idiotule.
Am vrut să primeşti banii.
De ce?
Pentru ce?
Am o afacere bună pe cont propriu.
Nu am nevoie de mai mulţi bani. Tu ai.
Sunt fericită.
Ce, aici cu mine?
Nu cred că ştii multe despre fericire, dragul meu.
Tu ştii?
Am renunţat la aşa ceva e mult timp.
Pretinzi că ai renunţat.
Nu te fac fericit, măcar câteodată?
Ba da, bineînţeles.
Atunci de ce încerci să mă expediezi?
Pentru că nu vreau să te iroseşti cu mine.
Sunt un om bătrân,
"o chestie meschină, o haină zdrenţuită pusă pe un băţ."
Fă-ţi o viaţă,
pentru numele lui Dumnezeu.
Uită-te la mine.
Haide, uită-te.
Mă uit.
Am 40 de ani.
Am trăit cu tine timp de 25 de ani.
Nu vreau altă viaţă.
25 de ani.
Eşti un băiat dulce.
Şi te-am iubit mereu, te iubesc şi acum.
Dar e cineva care are nevoie de bani pentru a pleca.
Caroline, da.
Nu îl implica pe Omar în asta.
Eu pot obţine un preţ mult mai bun decât ar putea el vreodată.
Dacă nu în Montevideo, atunci în Buenos Aires.
Poţi?
Cum?
Cunosc oameni.
Deci cât de mult crezi că vei face cu astea?
Destul pentru unde vrea ea să fie.
Serios?
Presupunând că facem un mic schimb cu Caroline.
Presupunând că banii pe care îi faci pentru ea
o să îi ia şi o să plece.
Destul de mulţi bani.
Da.
Şi în schimbul banilor aceia,
am putea face o înţelegere cu ea.
Sugerez că poate ar vrea să îţi dea
partea ei din Ocho Rios ţie.
Ai fi o treime partener cu mine şi Portia,
şi bineînţeles, după cum ştii,
suntem mai serviabili decât Caroline
şi mai obişnuiţi cu semnarea lucrurilor.
Aşa că poate ai putea, dacă ai vrea,
să îţi pui în aplicare una din schemele tale de făcut bani.
Mii de acri de soia
suflate de vânt.
Dumnezeule.
Cum aş face locul ăsta să meargă pentru noi.
Mă duc în Las Golondrinas pentru câteva zile.
- Vroiam doar să ştii. - De ce?
Nu mă simt bine aici.
Vreau ca toţi oamenii ăştia să plece.
Dar, pentru că ei pot doar să se incapaciteze şi să se multiplice,
o să plec chiar eu.
Sună-mă când e liber.
Nu o să fac aşa ceva.
Pleacă dacă vrei, dar nu îmi da ordine.
Dumnezeule.
Sună de parcă tu eşti cea care trebuie să plece de aici.
Caroline.
Mă întreb dacă Luis mă poate duce acolo.
Eşti bine, Luis? La dispoziţia dumneavoastră, doamnă.
Pleci fără să vorbeşti cu el,
cu Omar?
Omar.
De ce ar trebui să vorbesc cu el?
Am vorbit mult cu el
şi cu prietena lui, mai degrabă supărătoare.
Îţi e teamă că dacă rămâi o să te răzgândeşti.
Îmi e teamă că dacă o să rămân o să îmi pierd minţile.
Să mergem, Luis.
"Draga mea Caroline,"
"Am o mărturie de făcut."
"Sunt un hoţ de bijuterii."
"Am păstrat în mod secret toate diamantele mamei."
"Graţios, te implor să mă absolvi,
acceptându-le din mâinile mele vinovate."
"Nu te îngrijora prea mult."
"Iartă-mă, dacă poţi,
şi trăieşte fericită din beneficii
oricând vei alege."
"Eu şi Pete ne avem unul pe celălalt"
"şi nu avem nevoie aproape nimic altceva."
"Dar există o mică favoare pe care ai putea să ne-o faci."
"În schimbul diamantelor mamei,
ai putea lăsa treimea ce reprezintă partea ta din Ocho Rios?"
"Pete are planuri mari pentru moşie
pe care nici măcar nu mă pot preface că le înţeleg."
"Un nou capitol va începe în curând pentru tine
şi dacă, să zicem,
ceva îţi atârnă pe conştiinţă,
care dintre noi este fără vină?"
"Humanum errare est."
"Scapă-te de vină printr-un simplu gest."
"Permite băiatului să scrie biografia."
"A ta e vocea pe care încă o necesită."
"Adam."
Unde e toată lumea?
Sunt ocupaţi făcând ce fac ei,
falsificând tablouri,
crescând albine ucigaşe, bănuiesc,
şi făcând contrabandă cu bijuterii.
Ei bine, poţi te rog să te duci să îi găseşti
şi să le spui că ne-am întors de la spital?
Să găsesc pe cine?
Arden... şi restul.
Caroline.
Cu siguranţă trebuie să vorbeşti cu Caroline.
Ce desenezi?
Ai terminat?
Îmi pare rău, Portia,
dar trebuie să vorbesc cu Omar.
Fugi.
Îţi vine să crezi?
Caroline a plecat.
Şi fără să ne spună un cuvânt în legătură cu autorizaţia.
Va trebui să mă duc după ea şi să vorbesc cu ea.
Cred că îi place toată chestia asta.
Oamenii ăştia sunt teribili.
Dacă vorbeşte cineva cu Caroline, va trebui ca să fiu eu acela.
Cred că eu m-aş descurca mai bine în a trata cu o persoană ca ea.
Nu vreau să "tratez" pe nimeni.
Urăsc atitudinea asta.
Omar,
ce se întâmplă cu tine?
Îmi pare rău.
Îmi pare rău, ai fost bolnav.
Abia ai ieşit din spital.
Nu eşti tu însuţi.
Şi serios, nu eşti într-o stare adecvată
pentru a alerga după nebuna de Caroline.
Te rog, Deidre,
lasă asta pe seama mea.
Dragă,
Poţi să mă laşi să mă odihnesc?
Sunt o evadată in propria-mi casă!
E plină de muncitori în construcţii!
În dimineaţa asta două maimuţe mari au intrat în dormitorul meu.
Drăguţi, recunosc, dar ce căutau acolo?
I-am spus prostului ăla de arhitect: "Nu pot să mai îndur toate astea!"
"Spune-le să iasă afară!"
"Dragă", a spus el, "eşti aşa drăguţă când eşti nervoasă!"
Ai putea să îl laşi pe Omar să stea acolo?
Vreau să iţi spun ceva.
Omar, "Las Golondrinas"
înseamnă pasarele mici ce zboară şi cântă.
Asta facem noi aici, după cum poţi vedea.
Jules a fost întotdeauna binevenit aici.
A trăit cu cele două femei ale sale la Ocho Rios,
şi câteodată trebuia să... iasă la suprafaţă pentru o gură de aer...
Când Caroline era prea mult pentru el.
Şi Arden era prea mică.
Eşti aşa de meschin!
Nu vrei să înoţi?
Avem destule costume.
Da?
Nu trebuie să bagi braţul ăla în apă, nu?
De ce să pui braţul în apă?
Nu.
Adu-i lui Omar un costum de baie.
- Nu, nu, nu. - Cum adică, "Nu, nu, nu, nu?"
Da.
Jules era foarte, foarte atractiv.
Şi depresiv, bineînţeles.
Dar asta îl făcea chiar şi mai atractiv,
ca pe Hamlet sau cineva din Dostoievski.
Avea abilitatea de a face fiecare femeie pe care o întâlnea
să se simtă ca şi cum ar fi singura care îl înţelegea cu adevărat.
Doar femei.
Nu îl interesau bărbaţii
şi nici pe ei nu îi interesa el.
Şi scria o carte,
o altă carte care să îl facă şi mai faimos.
Noi am crezut că era interesant.
Poate că eram cu toţii în ea.
Şi fiecare din noi credea că ea era muza lui.
Şi că va rămâne în istorie, nu?
Nu-i aşa? Înnebunisem toate!
Cine ştie ce Dumnezeu îi spunea.
Fiecare femeie care l-a întâlnit pe Jules vreodată
e convinsă că l-a înţeles mai bine decât mine,
sau decât Arden, ce-i drept.
Ştii ce cred eu?
Că nu scria o carte.
Vorbea despre asta
pentru a ne impresiona,
dar şi-a dat seama că nu putea.
Şi asta l-a făcut...
Nu a putut suporta gândul
de a nu mai fi un scriitor celibatar.
Admirat şi faimos şi...
Şi toată lumea se îndrăgostea fără speranţă de el.
Wilson.
Doamnă.
Mulţumesc.
Daţi-mi voie.
Tango.
Puteţi.
- Pot. - Puteţi.
- Pot, pot.
Poate o să ne întâlnim în State.
Mi-ar plăcea foarte mult,
cu toate că poate preferaţi să uitaţi de mine.
Vreau să îţi dau un cadou de adio.
În legătură cu biografia, poţi să o scrii.
Explică-ne nouă înşine, dacă poţi.
Voi fi interesată
să îţi citesc interpretarea sau invenţia.
O să îţi dau autorizarea mea.
Nu asta e ceea ce vroiai?
Pentru ce ai venit aici?
Bineînţeles.
Şi vă sunt foarte recunoscător.
Deirdre cel puţin, va fi mulţumită.
Dar cum rămâne cu scrisoare lui Jules, în care spunea că nu vrea o biografie?
Jules nu a scris niciodată o asemenea scrisoare.
Am inventat-o eu.
Dar a încercat să scrie o a doua carte.
Este un manuscris. Chiar există.
Nu l-a citit nimeni în afară de mine.
Jules nu l-a terminat niciodată.
Nu a putut.
Să îţi spun despre ultima scenă?
Ultima pe care a scris-o şi apoi nu a mai putut să o continue?
În această ultimă scenă eu şi Arden suntem în gondolă
şi ne detestăm ca niciodată.
Cu toate că, poate asta a aşteptat.
Dar în gondolă,
ne certăm teribil,
o luptă fizică.
Şi eu o împing pe Arden peste bord.
Dar ştii ce?
Apa nu e destul de adâncă.
Aşa că eu continui să o împing tot mai în jos.
Ai intenţionat să îl publici?
Au fost vremuri în care simţeam că trebuia să o fac,
că era o responsabilitate, o datorie
faţă de literatură, dacă nu sună prea grandios.
Nu cred că vreunul din noi are o asemenea datorie.
Cred că literatura ia fiinţă din noi,
nu invers.
Este credinţa unui profesor de literatură?
Mă tem că acesta este celălalt Omar,
califul rătăcit care a ars toate cărţile.
Ştii, toată biblioteca Alexandriei
a fost folosită în boilerele băilor,
700.000 de pergamente din papirus.
A durat şase luni pentru a le arde pe toate.
Lasă-mă să iau asta.
Mulţumesc.
Tocmai coboram pentru a-mi lua la revedere.
Am urcat eu.
Trebuie să fii foarte fericit pentru succesul tău.
Succesul meu?
Ai obţinut tot ceea ce căutai aici.
Cu toţi trei, asta înseamnă sută la sută succes.
Arden,
o să vin înapoi curând.
Ştiu. Trebuie să ne iei câte un interviu fiecăruia.
Nu pentru asta mă întorc.
Omar?
Cobor imediat.
Lui Deirdre îi e întotdeauna teamă că va pierde avionul.
Nu l-a pierdut niciodată.
Tu l-ai pierdut?
Poate de două sau trei ori.
Mă rog.
Sunt lucruri mai grave în viaţă decât pierderea unui avion.
Ei bine, încearcă să nu îl pierzi pe acesta.
Ai dreptate.
Ştii ce cred eu?
Albinele alea ştiau ce fac.
M-au înţepat ca să îmi amintesc de ce am fost aici.
Nu pentru propriile mele motive egoiste,
nu doar să mă simt bine şi să fiu fericit...
Ci pentru a-ţi lua doctoratul.
Şi a scrie cartea.
Şi când o să fie publicată,
sper că ne vei trimite o copie pentru fiecare.
Şi te rog să o semnezi
"Cu urări de bine, de la profesorul Razaghi, profesor-doctor."
Profesorul Razaghi.
Sună a magician de circ.
Genul care face porumbeii să zboare dintr-un joben.
Şi taie fetele în două.
Du-te.
În sfârşit.
O să pierdem avionul.
La revedere, Deirdre.
Sper că tu şi Omar să aveţi o călătorie sigură şi plăcută.
Mulţumesc pentru tot.
La revedere.
Pa.
Patru luni mai târziu.
Hei, Omar.
- Unde mergi, Omar? - Mă grăbesc.
- Fii serios. - Hei! Hei! Hei!
Terminaţi!
Hei!
În 500 de cuvinte pentru luni,
vreau să analizaţi rolul destinului în romanul lui Hardy.
În Shakespeare, caracterul e întotdeauna destinul.
Care ştim acum din experienţă
că are întotdeauna dreptate.
Ce se va întâmpla cu mine se va întâmpla
pentru că eu sunt eu.
Personajele lui Hardy sunt prinse în situaţii
din care este imposibil de ieşit.
Dar chiar sunt imposibile?
Să presupunem că un personaj decide că poate face ceva
în legătură cu soarta sa.
Ce se întâmplă atunci?
Încearcă cineva?
Haideţi.
E Omar.
Omar, ţi-am găsit pantoful.
Pantoful?
Cel pe care l-ai pierdut când te-a înţepat albina.
Încă îl mai ai pe celălalt?
Atunci îi poţi purta.
Mulţumesc, Portia.
De fapt, l-am păstrat
ca suvenir pentru înţepătura de albină.
Mă duc să îl iau.
Nu poţi face asta.
E greşit.
Să vii şi să pleci oricând ai chef.
Nu, nu poţi.
Trebuia să îţi scriu.
Da, trebuia să îmi scrii.
Am încercat.
Nu ştii cât de des am încercat,
cât de multe scrisori nu am trimis.
O vedere măcar, în loc de tăcere, nimic,
nici măcar un cuvânt,
de parcă nu aş mai fi existat.
Nu înţelegi.
Ce nu înţeleg.
Mereu mă gândeam: "Du-te acolo."
"Du-te acolo. Du-te acolo."
Ştiam că trebuia să fac ceva.
Îmi doresc să fi făcut-o cum trebuia.
Dacă era un lucru pe care ţi l-aş fi putut da
ar fi fost ca pentru măcar o dată să fac ceva cum trebuie.
Ei bine, nu poţi doar să apari aşa,
supărând teribil pe toată lumea
apărând aşa aiurea.
Aşa că ar trebui să stau şi să nu fac nimic,
să sufăr şi să îmi fie dor de tine?
Te rog pleacă.
Doar pleacă, Omar.
Vroiam să îi dau pantoful.
Omar.
- Bună, Pete. - Intră.
Mulţumesc.
O să îţi aduc nişte şosete uscate.
Slavă ţie, băiete dragă.
De unde ai răsărit?
Vino şi ia loc.
Încălzeşte-te.
Stai aici. Vrei ceva de băut?
- Te rog. - Bun.
- Poftim. - Mulţumesc.
Se pare că ţi-ai făcut obiceiul
de a apărea în cele mai extraordinare perioade.
Sunt neîndemânatic şi tâmpit.
Obişnuiam să îmi zic şi eu la fel.
Dar acum, Pete ne-a montat drept corporaţie,
nu mai sunt un tâmpit.
Sunt o afacere.
Şi cum merg afacerile?
Am renunţat la biografie.
Nu o scriu.
Ei bine, să fiu sincer mi s-a părut
că era...
Cum o chema? Deidre.
Îmi părea că era proiectul lui Deirdre,
mai mult decât proiectul tău.
Înainte să vin aici,
am pierdut un câine.
Şi în căutarea lui aproape m-am înecat într-o mlaştină.
Şi apoi s-a întâmplat din nou.
Am pierdut un câine.
Acelaşi câine, Victor.
Şi în căutarea lui am ajuns am ajuns la aceeaşi mlaştină
şi m-am gândit: "Nu. Nu din nou."
Dar mă scufundam,
nu în acea mlaştină, ci în biografie,
întreaga mea viaţă.
Ei bine, nu am nici cea mai vagă idee
despre ce vorbeşti, dragă băiatule,
dar evident ai venit până aici
pentru a te salva de afundare.
Bun venit.
Arden mi-a spus să plec.
A spus că nu am niciun drept să vin aici.
Păi, întotdeauna spunem lucruri pe care nu le intenţionam,
mai ales în familia asta.
De fapt, adesea spunem opusul a ceea ce vrem cu adevărat.
Adam mă expediază în fiecare zi.
Spune că e mai bine aşa.
Da, "E mai bine aşa", ceea ce înseamnă
nu pot să suport, dar voi suporta.
Vezi tu, e mama evreică din mine.
Ce să fac?
Du-te la ea din nou.
Dar dacă îmi spune să plec din nou?
Atunci întoarce-te aici şi încearcă din nou mâine,
şi poimâine şi răspoimâine.
Omar!
Fii serios.
Asta ar trebui să fie interesant.
Nu uita că avea doar 10 sau 12 ani când a scris-o.
Fii blând.
Aşteaptă.
Cred că o cunosc.
Scuză-mă.
Nu eşti cumva Caroline Gund?
Eu sunt Deirdre. Ne-am întâlnit în...
Ocho Rios, desigur.
Cum aş putea uita?
Bună.
Îmi pare bine de cunoştinţă. El e Tim.
Bună, încântat.
Locuiţi aici în Madrid?
Nu, nu, doar vizităm.
Locuim în New York.
Serios? La fel şi eu.
Predau la Columbia.
Auzi vreodată de ei?
Ocazional.
Toţi par foarte fericiţi.
Au transformat ţinutul în podgorii.
Şi e un copil.
Un copil?
Băiat sau fată?
Fata.
O soră mai mică pentru Portia.
Şi încă mai au albine.
Albinele alea...
Au devenit afacere acum.
Vând mierea.
Cât de ciudat să te întâlnesc aşa după atâţia ani,
şi amândouă trăim în New York acum.
Ei bine...
La revedere.
Cine era?
E o poveste nebună.
- Nu e foarte... - Lasă-mă o secundă.
Caroline.
Sună-mă.
Sunt în cartea de telefoane.
Singura Deirdre Rothemund,
West 84th.
Deci cine era?
O persoană pe care am cunoscut-o cândva
în Uruguay, dintre toate locurile,
acum trei ani.
Ce căutai în Uruguay?
Am fost trimisă. Un prieten avea nevoie de mine.
Ştiai că o înţepătură de albină poate fi fatală?
A fost fatală? A murit?
Nu. Şi-a revenit.
Dar a avut un efect psihologic intens.
O vei suna?
E mai prietenoasă decât îmi amintesc.
Ce s-a întâmplat?
E o poveste lungă.
Spune-mi.
O să îţi spun mai târziu.
Subtitrarea: Kprice/Azael
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/4b9gg Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari