SOSIRI
"Când un înger din ceruri nu face ceea ce trebuie,"
"Dumnezeu îl întemniţează într-o celulă."
"Când un înger din ceruri nu face ceea ce trebuie,
"Dumnezeu îl întemniţează într-o celulă."
Părinte...
CONFESIUNILE Traducere : Margot
Doriţi să transcriu ecuaţia, domnule director?
Nu e nevoie.
Bună ziua.
Mă numesc Mark Klein,
sunt responsabilul însărcinat cu organizarea acestui summit.
Inutil să vă spun cât de încântaţi suntem să vă avem aici.
- Vă cunoaşteţi? - Nu... nu cred.
- Bună ziua. - Claire Seth.
Ştiu. Sunt tatăl a trei dintre copiii care vă citesc cărţile.
- Şi dvs sunteţi? - Michael Wintzel.
Ştiu, arăt puţin diferit...
Aţi întâlnit unul din ceilalţi invitaţi ai noştri?
Dumnealui. Roberto Salus, un călugăr italian.
Se pare că şi dumnealui e scriitor.
Bună ziua.
Sunt Claire Seth.
Salus. Roberto Salus.
Aş vrea să vă vorbesc despre întâlnirea de mâine după-masă.
Vedeţi dvs,
acest tablou ilustrează dimensiunea dezastrului.
Două sute de milioane de şomeri din toată lumea caută un loc de muncă.
- Am putea să ne vedem mâine dimineaţă? - Desigur.
Mulţumesc.
Ştiţi...
Am trăit în Italia.
Îmi place mult limba dvs.
Aveţi vreo carte de-a dvs să-mi daţi?
Nu, îmi pare rău.
Dragi prieteni,
aceasta e o seară specială.
Directorul Fondului Monetar Internaţional, Daniel Roche,
ne face onoarea să-şi sărbătorească aniversarea aici, cu noi.
Vă urez bun-venit tuturor,
şi cele mai bune urări pentru tine, Daniel, dragul meu prieten.
La mulţi ani.
Dragi prieteni, ultimul lucru la care mă aşteptam în această seară,
era să-mi sărbătoresc aniversarea.
Recent,
m-am gândit la John Maynard Keynes
şi la viziunea sa asupra economiei ca...
ştiinţă morală.
O ştiinţă ce are de-a face cu
motivaţii, aşteptări
şi indecizii umane.
Sunt sigur că vă amintiţi de parabola sa cu mărul.
La bine şi la greu, nu suntem Dumnezeu
şi nu putem prevedea
toate consecinţele acţiunilor noastre.
Noroc!
Sănătate!
La mulţi ani.
Mulţumesc, nu mănânc niciodată seara.
Pot să întreb cine a avut ideea de a ne invita?
E ideea lui Daniel Roche.
Într-o zi a zis: "Privăm lumea de speranţă.
"Am putea măcar să-i oferim iluzii."
Părinte?
E împotriva protocolului. Ne puneţi într-o lumină proastă.
Pe aici.
Sunteţi foarte amabil că mi-aţi acceptat invitaţia.
Scuzaţi-mi italiana teribilă.
- Putem vorbi în franceză, dacă doriţi. - Mulţumesc.
Întâi de toate, recunosc că am avut un motiv să vă invit.
Aş dori să-mi ascultaţi confesiunea.
Ultima oară m-am confesat în urmă cu 20 de ani.
Nici eu nu ascult prea des confesiuni.
- De ce? - Păcatele altora mă tulbură.
Sunteţi credincios?
N-am înţeles niciodată dacă sunt, dar m-am botezat.
De ce graba asta de a vă confesa?
Nu obişnuiesc să irosesc timpul.
Irosirea timpului n-a făcut niciodată rău nimănui.
Pe aici, vă rog.
Facem o excepţie pentru dvs.
Cu plăcere.
D-le Roche?
Da?
Da, eu sunt.
E un călugăr cartuzian.
Nu mai sunt mulţi, au nişte reguli foarte speciale.
- Ce înseamnă asta? - Depun jurământul tăcerii.
- Al tăcerii? - Da.
Ce spune?
L-a întrebat pe călugăr dacă a înregistrat conversaţia lor.
Ar trebui să mai fie şi alte înregistrări video, nu-i aşa?
Dl. Roche mi-a cerut să opresc toate camerele de supraveghere.
- Şi aţi făcut-o? - Îmi pare rău.
Iată sosirea lui Salus la summit.
Punga în care era magnetofonul lui e cea care a fost găsită pe capul lui Roche.
Cum putem şti că Roche nu i-a vorbit despre plan?
Despre ce-ar fi putut vorbi?
Poate despre lucruri personale.
A fost o greşeală să inviţi atâţia străini la summit.
Nu. A fost ideea lui Roche şi am fost întru-totul de acord.
Mass-media lansează din ce în ce mai multe bănuieli asupra noastră.
Am dorit să fim deschişi la orice iniţiativă posibilă.
A fost o idee bună.
Claire Seth e o activistă în lupta pentru datoriile ţărilor sărace,
şi Wintzel reprezintă cel mai activ ONG în acest domeniu.
Dar călugărul? Nu pricep deloc de ce-i aici.
Reprezintă vreo organizaţie umanitară?
Din câte ştiu, nu reprezintă niciuna.
Atunci de ce a fost invitat? La cererea Vaticanului?
Roche mi-a cerut să-l invit.
Ar mai trebui să vă arăt ceva.
Cartea asta, scrisă de călugăr,
a fost găsită în camera lui Roche şi e...
un pasaj care a fost subliniat.
Am să vi-l citesc.
"Când cineva îşi dă viaţa pentru a o salva pe a altora,
nu e sinucidere".
"Dacă împrejurările îi cer
să-şi dea viaţa pentru a-şi apăra onoarea
nu este...
sinucidere."
Ce nechibzuinţă din partea unui călugăr!
O invitaţie la sinucidere.
Nu cred c-a fost sinucidere.
Daniel se simţea nemaipomenit aseară.
Chiar mi-a spus...
- un banc. - Un banc?
- Pot să v-o spun. - Vă rog.
Dar să ştiţi că nu prea mă pricep.
Un bărbat... are nevoie de un transplant de inimă.
Doctorul îi spune:
"Vă pot oferi inima unui copil de 5 ani."
Dar el îl refuză.
Prea tânăr.
Medicul se mai gândeşte puţin, apoi spune:
"Ce spuneţi de inima unui manager de fonduri speculative de 40 de ani?"
"Nu, mulţumesc,
ăsta n-are inimă."
"Ce spuneţi de inima unui septagenar de la Banca Centrală?"
"O iau!"
"De ce?"
"Pentru că n-a fost folosită niciodată."
Ce aşteptări aveţi de la acest summit, d-le Roche?
Sunt optimist, vom ieşi din această criză.
- Curând. - Mulţumesc.
Aici în Germania,
se desfăşoară summitul miniştrilor economiei ai G8.
Conform unor zvonuri,
summitul va aproba un important plan pentru a ţine piept crizei,
cât şi unele acţiuni în favoarea ţărilor în curs de dezvoltare.
N-avem nicio confirmare deocamdată...
Mă tem că am veşti proaste.
Întâlnirea de astăzi a fost anulată.
De ce?
Domnul Roche...
e mort.
Ce s-a întâmplat?
Nu pot să comentez, pot să vă spun doar
că a fost găsit mort azi-dimineaţă în camera lui.
Era...
numărul 2308, din întâmplare?
De unde ştiţi că era la 2308?
Vă caut de o oră.
M-am neliniştit.
Ştiţi că nu trebuie să vă îndepărtaţi niciodată de mine.
Bună ziua, Părinte.
Pot să vă întreb ce-aţi făcut
astă-noapte în camera d-lui Roche?
Aţi fost văzut ieşind la ora 4 dimineaţa.
- Am vorbit. - Despre ce?
- Nu pot să vă spun, îmi pare rău. - De ce?
Dl. Roche s-a confesat.
Atunci, ar trebui să vorbiţi.
Dl. Roche a murit.
Când?
Poate la scurt timp după ce-aţi plecat.
Cum e posibil?
Am aflat că dvs...
aţi adus un magnetofon în camera d-lui director.
E distracţia mea, îl am tot timpul cu mine.
Aţi putea să mi-l arătaţi?
Nu-l găsesc.
Şi totuşi îl lăsasem aici.
Atunci, ar trebui să fie încă aici.
O să vă ajutăm să-l găsiţi.
Dispariţia magnetofonului
ne confirmă cele mai negre presimţiri.
Dar nu pricep de ce Roche ar fi vrut să ne boicoteze planul.
Deci, de ce credeţi că l-a invitat pe călugăr?
Numai pentru a-i asculta confesiunea?
- Nu putem exclude asta. - În acest caz,
ar fi pentru prima oară
când cineva a cerut confesorului său să-i înregistreze păcatele.
Înţeleg ce spuneţi, dar nu şi bănuielile voastre în privinţa lui Salus.
E o idee cam ridicolă.
Ajungem deci la cea mai evidentă concluzie.
- Şi anume? - Că a existat un acord între ei doi.
În orice caz, mai devreme sau mai târziu va trebui să informăm presa.
Care va avea cel mai mic impact dezastruos
asupra stabilităţii pieţei?
Crima sau suicidul?
Crima, fără niciun dubiu.
Cu atât mai bine dacă e de mâna unui fanatic sau a unui nebun.
Ar fi un eveniment întâmplător.
Avem tot week-endul pentru a ne da seama dacă Roche i-a spus lui Salus despre plan.
Presa va afla despre sinucidere abia luni, la deschiderea Bursei.
Până atunci, trebuie să vă cer să nu părăsiţi hotelul.
Aş vrea să spun o rugăciune pentru dl. Roche.
D-le Klein? Călugărul e aici.
Un ziarist m-a întrebat odată ce epitaf mi-aş dori pe piatra mea funerară.
Am citat o frază din autorul meu preferat:
"Viaţa pare suportabilă numai dacă eşti capabil s-o eviţi."
Având de-a face cu banii, am reuşit sa evit viaţa fără să mă plictisesc.
Şi răul de asemenea... e un remediu contra plictiselii.
Nu, vorbesc despre a face bani cu ajutorul altor bani.
E ca un drog.
Ştiu că profesiei mele îi lipseşte aşa-zisul aspect uman.
Încă nu mi-aţi spus de ce m-aţi ales.
Recunosc că am dat peste cărţile dvs din întâmplare.
Le-am descoperit când am stat în castelul din munţi al unui prieten.
Iisus iubeşte întâmplarea.
Eu nu.
Cu toate astea... voiaţi să mă vedeţi şi iată-mă.
Vă sunt profund îndatorat,
sunt ani de zile de când nu am mai avut timp să stau de vorbă cu cineva.
Timpul meu e dedicat în exclusivitate Fondului Monetar.
Vedeţi, pentru noi prezentul nu există.
Încercăm să-l ştergem pentru a face loc viitorului.
Vorbiţi despre timp, ca şi cum l-aţi putea controla.
În realitate, timpul nu există.
Cineva a zis că e doar...
o variabilă a sufletului.
Poate o să vi se pară o blasfemie,
dar banii creează timp.
De aceea aş dori să creez ceva ce nu există încă.
Ce?
E un secret.
E cam răcoare, nu? Intrăm?
"Dă-le odihnă veşnică, Doamne.
Şi lumina infinită să strălucească asupra lor.
Odihnească-se în pace. Amin."
Aveţi ceva să-mi spuneţi, Părinte?
Poate vă par arogant, dar toată viaţa mea,
mi-am putut permite tot ceea ce-i mai bun.
Am studiat cu cei mai buni profesori.
Mi-am satisfăcut cele mai frumoase curiozităţi în dragoste şi viciu.
Sunt înconjurat de colaboratori importanţi.
Chemându-vă aici, am urmat acelaşi criteriu.
L-am ales pe cel mai bun.
Ştiţi ce-mi place la dvs?
Dispreţul dvs faţă de tot ceea ce iubesc.
Îmi imaginez că v-au anunţat.
De ce a ales să se sinucidă aici?
Ar fi putut s-o facă oricând.
De ce nu răspundeţi?
Sunteţi singurul care ştie.
Dacă v-a ales să-i fiţi confesor, trebuie să fi avut un motiv.
Evident, nu vreţi să vorbiţi. Plec.
Vă rog. Rămâneţi.
Iertaţi-mă. Vă respect tăcerea.
Dar ca şi scriitoare, cred că oamenii au dreptul să ştie.
Sunteţi scriitoare?
Scriu cărţi pentru copii.
Credeam că ştiţi măcar asta.
Cifrele arată că lucrările mele au acelaşi profit cât o industrie.
Nu pare să vă facă fericită.
Nu mă simt vinovată, dacă asta vreţi să spuneţi.
- Ai noutăţi? - Nu.
- Şi magnetofonul? - Dispărut în neant.
E enervant, dar ne vom descurca.
Normal.
Cred că Hitchcock a făcut un film despre un preot acuzat de crimă.
- Îţi aminteşti titlul? - Da...
- "Mărturisesc". - Exact.
Preotul era vinovat sau nu?
NU VREAU DECÂT SĂ VĂ AJUT
Mă bucur să vă revăd.
N-o ştiam pe Claire Seth ca scriitoare,
dar ca femeie mi se pare foarte atrăgătoare.
Şi misterioasă.
Da...
Am cunoscut un scriitor la New York care s-a sinucis în acelaşi mod.
Cu o pungă de plastic pe cap.
Dar a avut amabilitatea să lase un bilet de adio.
"O să dorm puţin mai mult decât de obicei.
Să spunem, pentru eternitate."
În cazul lui Roche, dvs sunteţi biletul lui de adio.
Nu vă vor lăsa în pace până n-o să le spuneţi totul.
Pot să le înţeleg punctul de vedere.
Nici mie nu-mi plac secretele.
Sunteţi muzician?
- Da. - Aveţi noroc.
Nu otrăviţi aerul cu cuvinte.
Ce ticălos!
Ai făcut asta ca să ne sabotezi.
Şi ca să ne umileşti.
"Nimeni nu merită să fie lăudat pentru faptele lui bune,
dacă nu e capabil să fie rău."
Citatul său preferat.
Paul Kis trebuie să sosească.
- Un intelectual, e o idee proastă. - Merită să încercăm.
- Unde e călugărul? - Klein se ocupă de el.
Cât timp am lăsat Greciei pentru transferul de capital?
- O săptămână. - Trei zile.
Ietaţi-mă, Părinte.
Aveţi bunăvoinţa să le răspundeţi la câteva întrebări?
Roche v-a încredinţat informaţii personale.
E de datoria dvs să ni le împărtăşiţi.
Iată...
E un mesaj cifrat. Ne aruncă o provocare.
Poate încearcă să ne spună ceva.
În felul lui.
Dacă încearcă să vorbească în altă parte...
Luni, la Bursă...
Chiar ar fi culmea.
Tocmai când ajunsesem la o înţelegere.
Pentru un călugăr...
Ce se întâmplă?
Se întâmplă că e italian călugărul.
- Avem nevoie de ajutorul dumitale. - În ce fel?
Englezii, germanii, americanii se tem,
acum că Roche nu mai este,
că unii dintre noi ar putea să se retragă.
Cine?
Singurii care au ridicat obiecţii, suntem noi trei,
dumneata, eu şi Marechal.
Chiar i-au acuzat pe Fuchs şi Wilson
că au încălcat Declaraţia Drepturilor Omului.
Eu am cedat în faţa evidenţei.
- Dar dumneata... - Eu?
Care au fost cuvintele dumitale? Demnitate. Patriotism.
Pluta Meduzei.
Cine poate decide cine are dreptul să fie salvat şi cine nu?
Problema noastră trebuie să dispară
şi apoi totul va reveni la normal.
Discret, desigur.
Altfel...
- Altfel? - Altfel, e simplu...
În război totul e permis.
Dragul meu prieten.
Părinte...
Mulţumesc.
V-am cerut să veniţi aici, fiindcă aici nu ne poate asculta nimeni.
Am efectuat o inspecţie.
Hotelul e împânzit de microfoane.
Americanii înregistrează tot ce discutăm.
E o manie.
Nu ştiu ce v-a spus Roche despre mine,
dar eu nu sunt convins de decizia care s-a luat.
Dar...
- Eu sunt în inferioritate. - Uneori, e un privilegiu.
Sunteţi singurul în care pot avea încredere, Părinte.
Aş asculta bucuros sfatul dvs.
- Dar o întrebare? - Vă rog.
Aveţi remuşcări, credeţi că aţi greşit cu ceva?
Nu. Nu cred că am greşit cu ceva şi nu am remuşcări.
Cred că a sosit momentul să privesc adevărul în faţă,
dar am conştiinţa împăcată, nu aveam de ales.
- Adevărul vă interesează? - Cu siguranţă.
Chiar dacă asta ar însemna să dezvăluiţi deciziile pe care le-aţi luat?
Deciziile noastre sunt confidenţiale, Părinte.
Ca dvs cu confesiunea, nu putem spune nimănui.
În acest caz, ar fi mai bine să plec.
Nu... vă rog.
Eu...
şi cei care ne-am opus planului, riscăm enorm.
Ceilalţi vă împărtăşesc îndoielile?
Doi colegi. Dar unul din ei s-a opus mai mult decât celălalt.
Doamna Marechal, canadianca, una dintre cei mai buni.
- Ceilalţi nu sunt? - N-am zis asta.
Dar vedeţi dvs,
dacă vreunul începea să vorbească
şi secretul devenea public,
ar fi putut avea loc lucruri neplăcute.
- Ce lucruri? - Lucruri...
de care nici nu vă puteţi imagina.
Există o modalitate prin care vă puteţi elibera de povara care vă apasă.
Care?
Să vă confesaţi.
Nu pot.
- De ce? - Experienţa m-a învăţat că...
eforturile depuse pentru a îndrepta lumea nu fac decat s-o înrăutăţească.
- Cred c-ar trebui să ne oprim aici. - Cum doriţi.
De ce vă e teamă?
Ca renumele meu,
asociat cu acest plan, să nu fie târât în noroi.
Mai aveţi puţin timp să schimbaţi asta.
Vă aşteptam. Vreţi să ne acordaţi câteva minute?
Puteţi să vă întoarceţi într-o parte?
O clipă doar.
Acum o să vă luăm amprentele.
- Aţi terminat? - Da.
Vă rog.
Părinte, sunteţi...
în mod oficial pus sub acuzare pentru moartea d-lui Daniel Roche.
Având în vedere împrejurările, e o formalitate
necesară.
Punga găsită pe capul d-lui director e cea în care ţineaţi magnetofonul.
Desigur, aveţi dreptul să cereţi un avocat.
Nu am nevoie. Mulţumesc.
Vă sfătuiesc să nu renunţaţi la drepturile dvs.
Şi sper încă la cooperarea dvs.
O decizie care vă va scuti de toate aceste inconveniente.
Încă n-am înţeles ce fel de călugăr sunteţi.
Nici eu.
Părinte?
Nu vă pot trata ca pe un criminal.
De ce refuzaţi să vorbiţi?
Înţeleg că nu aveţi încredere în ei,
dar puteţi avea în mine.
Suntem de aceeaşi parte.
Au luat o decizie care va sărăci şi mai mult unele state.
Dar nu sunt toţi de acord.
- Unii au îndoieli. - Cine?
Ministrul canadian.
Având în vedere că e o femeie, poate aţi putea să-i vorbiţi.
Vreţi să vă folosiţi de mine.
Sunteţi liberă să acţionaţi după cum vă spune sufletul şi conştiinţa.
N-aş fi decât un instrument în mâinile dvs.
- În mâinile Domnului. - N-am crezut niciodată.
Vă asigur că există.
Chiar acum.
Aici.
Îmi cer scuze, divaghez.
Cât durează o confesiune, în mod normal?
Depinde de dvs, de ceea ce aveţi să-mi spuneţi.
Pentru Sfântul Augustin confesiunea era strigătul sufletului.
Cât timp doriţi să dureze strigătul dvs?
Cine poate înţelege tăcerea, mai bine ca un asiatic?
Roche era un om genial.
Dar puţin prea sigur de el.
Ştiţi câţi bani cerea Daniel pentru o conferinţă?
Cinci sute de mii de euro. Câteodată, chiar un milion.
Şi în ultima vreme, spunea numai bancuri.
Părinte...
Roche ştia să-şi folosească magia asupra politicienilor.
Dar dacă unul din ei obiecta,
ştia cum să-l izoleze.
Ce faceţi?
Un lucru e sigur, piaţa liberă se dezvoltă prin încercări şi greşeli,
bazându-se pe un fapt neschimbat de la începutul începuturilor:
acela că lumea e nedreaptă.
Aşa cum aţi înţeles, democraţia e o minciună.
Sunt decizii despre care nici măcar politicenii noştri nu au cunoştinţă.
Şi aşa cum veţi fi constatat,
parlamentele sunt formate practic din...
nimic altceva decât suflete moarte.
Crimă, spălare de bani...
Guvernele nu se dau în lături de la nimic, să nu mai vorbim de bănci.
Politicienii de astăzi
sunt oameni de afaceri.
Iluzionişti.
Dacă sunt buni, toţi reuşesc
să acumuleze în doar câţiva ani capitalul
pe care altadată l-ar fi acumulat de-a lungul a tre-patru generaţii.
Asta e lumea.
Şi cu siguranţă, nu moraliştii sunt cei care o vor opri.
Dar Dumnezeu vede tot.
- Sunteţi sigur? - Da.
Atunci a aflat că am cancer.
Sunt terminat.
Culcat, Rolf!
Nu vă faceţi griji, e bine dresat.
Bună ziua, doamnă.
Spuneţi-mi...
Cine e acel domn bătrân?
E proprietarul hotelului.
Are Alzheimer.
E foarte bogat,
dar nu-şi aminteşte nimic.
Nici măcar codurile secrete ale conturilor sale bancare.
Copiii lui sunt disperaţi.
Părinte?
Pot să vă vorbesc?
Sigur.
Mă numesc Caterina, lucrez la logistică.
Suntem mulţi care lucrăm aici.
Despre ce doriţi să-mi vorbiţi?
Cred că sunteţi în pericol, Părinte.
Ştiţi lucruri pe care n-ar trebui să le ştiţi.
Ăsta e privilegiul confesiunii.
Ştiu.
"Servitorul nu ştie ce face stăpânul său.
Fiindcă stăpânul nu i-a zis decât acţiunea, nu şi scopul.
De aceea el se supune servil şi păcătuieşte la final."
"Dar Iisus Hristos ne-a zis deja sfârşitul.
Şi voi...
distrugeţi acest sfârşit."
E o cugetare din Pascal, sunt flatat că-mi cunoaşteţi cărţile.
Le admir foarte mult.
Chiar dacă unii le consideră prea ortodoxe.
Ortodoxia mi-e indiferentă.
Compasiunea e cea care mă interesează.
E singurul front care merită efortul de a fi apărat.
Acum, dacă nu mai aveţi altceva să-mi spuneţi, plec.
Mi-a făcut plăcere să stau de vorbă cu dvs.
Şi cu voi toţi.
AM LUAT O DECIZIE IREVERSIBILĂ VĂ ACCEPT INVITAţIA
VĂ AŞTEPT ÎN CAMERA MEA ANTONIO VALLATI
Nu te mai aşteptam.
Aşezaţi-vă pe acest fotoliu.
Prefer să nu mă priviţi în faţă.
Mi-e ruşine.
Vă onorează.
Maestrul meu, deşi a fost un economist de renume,
nu s-a vândut niciodată.
Dar dvs?
Eu, da.
Călugărul a desenat aceste două păsări.
Mi s-a spus că una din ele
e o pupăză, iar cealaltă un uirapuru.
- Un uirapuru? - Da, e...
o pasăre mică ce trăieşte în pădurea amazoniană.
Se pare că nu cântă decât o dată pe an, când îşi construieşte cuibul.
Cântecul ei e atât de extraordinar,
încât toate celelalte animale amuţesc.
Vrei să-l auzi?
Ştiţi ce sentiment ne descrie cel mai bine?
Neputinţa.
Un amestec de...
aroganţă şi mediocritate.
Suntem aleşi
în funcţie de această particularitate...
pedigriul nostru.
Suveranitatea statelor nu mai există.
Oameni ca Roche te pot călca în picioare când vor.
Şi...
marii patroni ai lumii
sunt la degetul lor mic.
Ştiti ce spunea Daniel?
"Voi, italienii, aţi inventat o formă de putere invincibilă,
dar n-aţi reuşit s-o faceţi să funcţioneze."
Se referea la mafie.
Mai spunea că băncile...
sunt societăţi secrete moderne.
Şi, precum mafia,
nu trebuie să dea socoteală nimănui.
Ăsta e adevărul.
În perioade de crize, mizele aflate în joc sunt atât de ridicate,
încât ţări întregi sunt în pericol.
Începând întotdeauna cu cele mai mici.
Acum mult timp, un prieten mi-a propus un târg.
Mi-a zis că un om voia să vândă un Cezanne nedetectabil.
Un Cezanne fără forme legale.
L-am sunat pe acest om, i-am zis că sunt interesat şi...
mi-a zis că aş putea să-l văd în Brooklyn.
Mi-a dat adresa unui fel de depozit
cu un sistem de alarmă super modern...
Dar când mi-a zis pentru ce sumă intenţiona să-l vândă,
un preţ absurd,
m-am întrebat dacă merita să cheltuiesc atâţia bani.
Am început să mă întreb dacă mai ştiu ce sunt banii.
Ce cumpărăm când cheltuim o avere?
Nu ştiu...
Nu mai deţin nimic.
În afară de tunica asta şi sandalele mele.
Şi liniştea pe care nimeni n-o poate cumpăra.
Asta credeţi?
Vă informez că mi-am permis să fac o donaţie mânăstirii dvs,
o sumă frumuşică.
Asta înseamnă că de acum îmi sunteţi îndatorat.
V-ar plăcea să aveţi oameni la mâna dvs,
dar vă faceţi iluzii, cu mine n-o să vă meargă.
Viaţa mea nu-mi aparţine.
Doamnă Seth!
Criticii dvs vă acuză că sunteţi prea bogată.
Şi prea prolifică.
Cred că pot să se ducă toţi, cu graţie, la dracu.
Da, scumpo, da!
Bine! Altă întrebare.
Doamnă Seth,
îmi puteţi spune care e cel mai mare defect al dvs?
Am multe.
Bun.
Vanitatea.
Mândria.
Şi...
Preferinţa pentru singurătate.
12 puncte pentru Canada.
Vrei să intri?
Un pahar?
Bine.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună. Îmi pare rău să te deranjez la ora asta,
dar te-am văzut trecând şi mi-am zis
c-aş putea să-ţi cer ceva pentru dormit.
- Intră. - Mulţumesc.
Îmi face plăcere să te întâlnesc faţă în faţă.
Nu în fiecare zi ai ocazia să vorbeşti cu o legendă vie.
Bineînţeles, sunt o mare fană a dumitale.
Deşi nu mai sunt un copil,
îţi ador cărţile.
- Mulţumesc. - O să te surprindă,
dar în meseria mea, nu prea ai timp de citit.
Nu prea ai timp să trăieşti.
În final, suntem constrânşi să rămânem între noi.
Aşadar, câteodată,
se întâmplă ceva neaşteptat.
O atracţie subită apare.
Înţeleg.
Cred că eu n-am avut niciodată...
- acest gen de experienţă. - A, nu?
Îmi pare rău pentru dumneata. Eu am o regulă:
o aventură de-o noapte.
Şi te asigur că funcţionează de minune, doamnă Seth.
- Spune-mi Claire, te rog. - Şi tu, Julienne.
Îmi imaginez că trebuie să fie stresant să fii nevoit să iei
decizii nepopulare.
Da.
Astfel de decizii sunt întotdeauna dificile.
Întotdeauna lasă loc de îndoieli.
Înţeleg.
Dar în ciuda acestor îndoieli,
destinul lumii se află în mâinile voastre.
Nu cred că e atât de simplu.
Noi, economiştii,
somăm guvernele să aranjeze lucrurile.
Chiar şi aşa, unii dintre noi au prea mult tendinţa să forţeze lucrurile.
Un scriitor care ar dori să aranjeze lucrurile
ar începe...
prin a da un sens lumii pe care o creează.
Un scriitor e liber să-şi imagineze ce pofteşte.
Noi nu.
Uneori, voi acordaţi mai multă importanţă ideii abstracte de austeritate
decât consecinţelor sale materiale reale.
Nu e nevoie decât de puţin curaj.
Părinte?
Aveaţi dreptate.
Summit-ul s-a reunit pentru o decizie fără precedent.
Marechal nu era de acord, l-au obligat să spună "da".
Sunteţi singurul care le poate zădărnici planul.
Ce-aş mai putea face ca să vă ajut?
Folosiţi-vă imaginaţia.
Bună ziua, doamnă. Dl. Berzev ar dori să vă invite la masă.
- Camera 1028. - Mulţumesc.
Paul Kis. Luaţi loc.
Ştiţi lucruri de care eu nu am cunoştinţă.
- Se poate. - Iertaţi-mi brutalitatea, dar...
sunteţi cutia neagră a unui eveniment
pe care numai dvs îl puteţi relata. Dacă nu vorbiţi,
banda se va şterge singură.
A fost deja ştearsă.
Am fost cel mai bun prieten al lui Daniel.
Singurul lui prieten. Înţelegeţi ce vreau să spun?
Sinuciderea unui bancher e un fapt neobişnuit.
Artiştii se sinucid mai uşor.
Sufletele lor nu acceptă ca viaţa să fie atât de...
imperfectă.
E nevoie de o anumită prezumţie pentru a pretinde să schimbi finalul.
Spuneţi-mi de ce şi-a luat viaţa.
Poate era nefericit.
Nu. O meserie ca a noastră nu-ţi permite să fii nefericit.
Scuzaţi-mă, sunt dureri care revin,
dar eu am un leac.
Cred că...
şi voi, economiştii, trebuie să fiţi nevoiţi...
să luaţi nefericirea în consideraţie.
O anumită rată a disperării e în ordinea lucrurilor.
Deci după voi,
sfârşitul şi sărăcia nu sunt decât ingrediente ale progresului?
Din păcate, da.
Anumite formule matematice explică acest lucru mai bine decât o fac cuvintele.
Eu prefer cuvintele.
Chiar dacă nu le înţeleg întotdeauna pe ale voastre.
Un exemplu concret?
Ce înseamnă "distrugerea creativă"?
Înseamnă că economia,
pentru a se dezvolta, trebuie mai întâi să distrugă superfluul.
Precum pădurile care se regenerează după un incendiu.
Înţelegeţi?
Cine pune focul?
Imprevizibilitatea sistemului e un fapt.
Economiştii sugerează numai ca să profite.
A distruge pentru a conserva e marca producerii capitalismului.
Voi, italienii, aţi fost obişnuiţi să convieţuiţi cu catastrofe
şi credeţi că puteţi scăpa de fiecare dată.
Dar nu de data asta.
Trebuie provocat şocul definitiv.
Să tai copacul, să faci unul să cadă.
Cine?
- Întotdeauna e cu dvs? - Întotdeauna.
Odată, chiar a asistat la una din reuniunile noastre.
Spre deosebire de anumiţi colegi, el ştie când trebuie să tacă.
Ciobăneştii germani sunt pilonii economiei politice europene.
Ne puteţi dezvălui subiectul următorului dvs roman?
E un thriller. Primul pentru mine.
Cred că m-am... cam săturat de basme.
Sunt întru-totul de acord.
- Şi eu m-am săturat de basme. - Ce vrei să spui?
Nu-mi spune că n-ai înţeles
că noi, politicienii, folosim o grămadă de aberaţii
pentru a denumi lucrurile pe care nu reuşim să le facem.
Inversarea curbei şomajului...
Întoarcerea dezvoltării...
Nu sunt decât aberaţii pentru a câştiga timp.
Adevărata putere e în altă parte iar noi pretindem că nu ştim.
- Aveţi deja un titlu? - Mai întâi trebuie să scriu finalul.
Această afacere
e mai mare decât dvs.
Şi decât mine.
Nu vă cerem decât să cooperaţi.
Pentru a facilita realizarea unui act de putere.
Crima,
nedreptatea, moartea...
ar fi imposibile, dacă Dumnezeu n-ar permite.
Vă înşelaţi.
Nu e nicio utilitate în rău.
"Ultima formă de libertate e tăcerea."
E un vers care pare să vi se potrivească perfect.
Sigur vă amintiţi cine l-a scris.
- Un poet grec. - Un mare poet.
Pentru o ţară ruinată.
Anumite falimente sunt mai rele decât cele financiare.
- E târziu, trebuie să plecăm. - Prea bine.
Rolf trebuie să-şi facă plimbarea, ţine la tabieturile lui.
Vrei să vii cu noi?
Cred c-o să mai rămân puţin.
Atunci, distrează-te!
Scuzaţi-mă o clipă.
Ce este?
Salus. Ne vom ocupa noi de el.
Îl vom reţine atâta timp cât e nevoie.
Bine. Călugărul asta ne dă destulă bătaie de cap.
- Îmi pare rău, trebuie să plec. - De ce?
- De ce nu mai rămâneţi puţin... - Regret, munca mea...
mă aşteaptă!
- Ce s-a-ntâmplat? Aveţi nevoie de ajutor? - Lasaţi-mă în pace!
Părinte... Părinte!
Veniţi cu mine!
Sunteţi în pericol, nu vă puteţi duce în camera dvs.
Nu e acolo.
Îmi pare rău...
V-am spionat zilele astea.
O clipă!
- Îmi pare rău să vă deranjez. - Ce-i?
- Aveţi vreo vizită? - De ce?
- Măsuri de securitate. - Nu.
Nu vreau vă mai asumaţi alte riscuri pentru mine, e mai bine să plec.
Nu.
Rămâneţi.
Veniţi, aşezaţi-vă.
Uneori, sunt cam instabilă.
Trebuie să iau... pastile.
Spuneţi-mi ceva despre dvs.
Aţi iubit vreodată pe cineva?
- Aţi înregistrat ce v-am spus? - Nu.
Nu, nu vă faceţi griji.
Îmi place să înregistrez cântul păsărilor.
În timpul acestor ani de tăcere, am putut înregistra milioane,
şi aici, am găsit unele magnifice.
Dacă doriţi, o să vi le pun să ascultaţi.
E mai bine să plec.
Ne bucurăm că aţi venit să ne vedeţi
şi că v-aţi hotărât să vorbiţi.
Aţi venit să ne spuneţi ce vi s-a confesat Roche?
Confesându-vă dvs,
dl. Roche a comis o greşeală gravă.
Detaliile reuniunii noastre sunt extrem de delicate,
şi prin urmare secrete.
Asta vă face o potenţială ameninţare pentru democraţie.
Nu cred că înţelegeţi care-s mizele.
Încep să-mi fac o idee.
Părinte,
vrem să ştim doar ce v-a împărtăşit Roche în legătură cu deciziile noastre.
N-am să vă spun.
Sunteţi conştient de consecinţele comportamentului dvs?
Iertaţi-mă, dar cine sunteţi dvs?
Asta n-are nicio importanţă.
Nu vrem să vă constrângem să acţionaţi împotriva dorinţei dvs,
nici să încălcaţi secretul confesiunii.
Însă aici, mizele sunt mult mai mari decât interesele individuale.
Nu e prea târziu să vă răzgândiţi.
Acum, mergeţi prea departe!
Atitudinea dvs contravine civilizaţiei!
Noi doi nu avem aceeaşi idee despre civilizaţie.
V-am oferit o cale de scăpare,
dar e imposibil să ajungem la un rezultat cu dvs!
E adevărat. Dar dacă insistaţi,
vă pot arăta ceva.
Vreau ceva de scris.
Părinte, puteţi scrie aici.
- Aici? - Da.
Ca şi cum ar fi o foaie de hârtie.
Citindu-vă cărţile am aflat că aţi depus jurământul destul de târziu.
Pot să vă întreb ce aţi făcut înainte de asta?
Am fost matematician.
Ce părere aveţi despre asta?
Vă rog, scuzaţi-ne o clipă, Părinte.
Urmaţi-mă.
Vă rog.
Experţii mei îl consideră a fi un altgoritm coerent.
Şi un mic giuvaier veritabil.
Încearcă să o descifreze,
dar pare a indica un proces stohastic.
Experţii mei se tem că e un program
pentru a descifra angajamentele din afara bilanţului.
Care să expună toate întreprinderile fantomă.
Ce spuneţi?
C-ar putea fi vorba de un program pentru a expune
operaţiunile din afara bilanţului ale marilor bănci.
Înţelegeţi ce înseamnă asta?
Nu uitaţi că Roche era singurul de aici care putea să prevadă viitorul.
El ne-a scos din criza din 2008.
Lăsând această ecuaţie călugărului a vrut să ne spună un singur lucru:
suntem în rahat.
Până-n gât.
Părinte, sunteţi sigur că nu vreţi să mai adăugaţi nimic?
Iar voi sunteţi siguri că toţi sunteţi de acord cu acest plan?
Desigur.
De fapt...
eu nu mai sunt.
- Vallati, ce spuneţi? - Că sunt împotrivă.
Absolut împotrivă.
Şi eu sunt contra.
Şi nu mai intenţionez să mă răzgândesc.
Nu cred că mai e momentul, în aceste condiţii,
să mai vorbim despre asta.
Nu vă faceţi griji. Rolf, şezi.
Rolf!
Cred c-ar fi mai bine să vă las singuri.
Ca să vă gândiţi.
Sunt prea multe semne negative.
Ecuaţia e proba indiscutabilă că ştie.
Ar fi o nebunie să continuăm, după ce s-a întâmplat.
Mulţumesc.
Vedeţi, noi economiştii trebuie să dăm o anumită ordine lucrurilor.
Din nefericire anumite evenimente scapă simplificărilor noastre.
Le numim "lebede negre".
Ecuaţia asta e o cochilie goală,
o formulă care nu corespunde cu nimic.
Dar dacă aş fi vrut,
cu ajutorul acestei formule,
aş fi putut injecta, într-o scurtă perioadă de timp,
o sumă enormă de bani pe piaţă.
Asta e puterea mea.
În principal, mulţumită abilităţii mele în faţa necunoscutului.
Întotdeauna am preferat ceea ce nu s-a întâmplat, nu ce s-a întâmplat deja.
În acest sens, profesia mea are ceva în comun cu a dumitale,
amândoi avem de-a face cu incertitudinea.
Dacă ar fi să arăt această formulă colegilor mei,
ar considera-o un adevăr indiscutabil.
Mai mult decât oricine, politicienii au nevoie să creadă
că pot controla ceea ce nu e vizibil.
Ce aşteptaţi de la mine?
Iertare.
Numai Dumnezeu ştie şi judecă.
Eu nu am dreptul să judec.
Aveţi obiceiul să vă întrebaţi: "Ce voi câştiga în schimb?"
Dar Dumnezeu ce câştigă?
Credeţi că puteţi alege ce să spuneţi şi ce nu.
Dar îmi ascundeţi lucrul cel mai important.
- Care? - Planul pe care l-aţi aprobat ieri.
Şi pe care dvs înşivă l-aţi comparat cu Apocalipsa.
Nu vă pot spune acest secret.
Mila Domnului e infinită.
Dar dacă remuşcarea nu e sinceră, nu vă pot absolvi.
S-o lăsăm baltă.
N-o să mă absolviţi, eu n-o să vă spun nimic,
fiecare pe drumul său.
Fără ranchiună.
Credeaţi că v-aş împărtăşi un secret atât de important?
Da.
E mult de când nu mai frecventez lumea.
Dar cunosc durerea Omului.
În fiecare zi, în orice loc,
ni se cere să evităm suferinţa inocenţilor.
Dar cine are grijă ca acest lucru să nu se întâmple?
Cine are puterea de a-i opri pe cei care au devenit duşmanii binelui?
Fratele nostru Roche îşi doarme ceea ce noi numim "somnul de veci".
Şi nimeni nu va mai putea să-i ceară socoteală pentru secretele lui.
Nici măcar cei mai importanţi oameni ai lumii.
Aceşti oameni sunt aceiaşi cărora Dumnezeu le-a zis într-o zi :
"Ca o colivie plină de păsări, aşa sunt casele lor pline de fraude.
De aceea au devenit importanţi şi s-au îmbogăţit.
Sunt bine-făcuţi şi eleganţi,
depăşesc toate limitele răului,
nu apără nicio cauză, nu-i apără pe orfani,
nu apără drepturile sărmanilor.
N-ar trebui, poate, să-i pedepsesc?
N-ar trebui, poate, să mă răzbun?"
Tragica şi neaşteptata dispariţie a lui Daniel Roche
ne-a împiedicat să definim măsurile necesare
reorganizării sistemului.
S-a sinucis.
În fiecare zi, se întâmplă lucruri oribile,
îngrozitoare.
Şi mă întreb dacă cineva
regretă că e rău. Nimeni nu se întreabă: "Ce-am făcut?"
Nu vă obosiţi să acumulaţi bogăţii pe pământ.
Rugina, mita le vor mânca şi hoţii le vor fura.
Nefericiţilor, voi care vă plătiţi conştiincioşi impozitele
şi uitaţi speranţa,
justiţia, smerenia.
Daţi şi vi se va da.
Cu măsura cu care aţi măsurat,
veţi fi şi voi măsuraţi.
Rolf!
Cum te cheamă?
Rolf?
Nu-mi place.
Ce-ai zice dacă de-acum înainte o să-ţi zic...
Bernardo?
Vino, Berni, vino.
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania