Uraganul Katrina pe satelit...
Frontul de furtună se mişcă spre vest...
La ce te uiţi, Caroline ?
La vânt, mamă.
Cică vine uraganul.
Sunt într-o barcă,
în derivă.
Pot să fac ceva pentru tine, mamă ?
Să-ţi uşurez situaţia cu ceva ?
O, scumpo. . .
Nu mai e nimic de făcut.
Asta e.
Mi-e tot mai greu să ţin ochii deschisi.
Am gura uscată.
Hai, hai, dră Daisy.
O să-ţi faci numai urme.
Mai vrei medicamente, mamă ?
Doctorul a spus că poţi să iei câte vrei.
N-are rost să mai suferi.
O prietenă mi-a spus că n-a avut şansa să-şi ia rămas bun de la mama ei.
- Eu vroiam să. . . - E în regulă.
Eu vroiam să-ţi spun cât de mult. . . O să-mi fie atât de dor de. . . O, mamă.
O, Caroline.
Ţi-e frică ?
Sunt curioasă. . .
Ce urmează oare ?
Au construit staţia de tren în 1918.
Tata a fost acolo când s-a deschis.
A spus că aveau
un grup de tube care cântau.
Au pus cel mai bun ceasornicar din tot sudul
să construiască ceasul ăla glorios.
Dl GATEAU CEASORNICARUL
Îl chema
Dl Gateau.
Dl Prăjitură.
Era căsătorit cu o creolă de la parohia evanghelică
şi au avut un fiu.
Dl Gateau a fost, din naştere,
complet orb.
Când fiul lor s-a făcut destul de mare, s-a înrolat în armată.
Şi s-au rugat la Dumnezeu să-l ferească de pericol.
Luni de zile, n-a făcut altceva decât să lucreze la ceasul ăla.
Într-o zi,
a sosit o scrisoare.
Şi dl Gateau, care terminase în seara aceea,
a urcat singur la culcare.
Şi fiul lor s-a întors acasă.
L-au îngropat pe lotul familiei
unde urma să fie cu ei când avea să le sune ceasul.
Dl Prăjitură lucra la ceasul lui,
lucra din greu,
ca să-l termine.
A fost o dimineaţă de neuitat.
Tata zicea că erau oameni peste tot.
Până şi Teddy Roosevelt a venit.
Merge înapoi !
L-am făcut aşa
ca poate băieţii pierduţi în război
să se ridice si să vină din nou acasă.
Acasă, ca să facă agricultură,
să muncească,
să facă copii.
Să trăiască vieţi lungi şi pline.
Poate s-ar putea întoarce si fiul meu.
Îmi pare rău dacă am jignit pe cineva.
Sper să vă placă ceasul meu.
Dl Prăjitură n-a mai fost văzut niciodată.
Unii spun că a murit de inimă frântă.
Alţii spun că a plecat pe mare.
Scuză-mă. Pot să dau un telefon ? Are cineva grijă de băieţelul meu.
Sigur.
Sper că nu te-am dezamăgit.
Tu nu m-ai putea dezamăgi.
Ştii, eu. . .
Ştiu că nu am prea multe cu care să mă laud.
Găseşte-mi valiza închisă la culoare.
E un jurnal acolo.
Ăsta ?
Mi-l citeşti ?
Asta vrei să faci ?
Am mai încercat să-l citesc de vreo sută de ori.
Mamă, nu e chiar acelaşi. . .
Doar sunetul vocii tale, draga mea.
Bine.
E datat 4 aprilie 1985.
Scrie "New Orleans" .
"Acesta e testamentul meu.
Nu am foarte multe de lăsat. Câteva bunuri, niciun ban.
O să părăsesc lumea asta la fel cum am venit: singur, fără nimic.
Tot ce am e povestea mea
şi o scriu acum, cât mi-o mai amintesc.
Numele meu e Benjamin.
- Benjamin Button." - Benjamin Button.
Şi m-am născut în împrejurări neobişnuite.
Primul război mondial se terminase
şi mi s-a spus că e o noapte deosebit de bună de a te naşte.
Slavă Domnului că s-a terminat !
Am câştigat războiul !
Marele război s-a terminat !
- Tu ce faci aici ? - Thomas. . .
Mă tem că o să moară.
Ce ?
Ajunge. Toată lumea, daţi-vă de lângă ea.
Am venit cât am putut de repede. Străzile sunt pline de oameni.
Thomas. . .
Promite-mi că o să aibă un loc.
Da.
Şi-a dat viaţa pentru mine.
Şi pentru asta, sunt etern recunoscător.
Dle Button.
Thomas !
Thomas ! Unde te duci ?
Hei ! Ce faci acolo ?
Ce ai acolo ?
- Hai, Queenie. O să fie bine. - Dle Weathers.
Haide, ştii că am numai muncă de făcut pe-aici.
- Hai. Fă o pauză. - Termină cu prostiile astea !
Era şi timpul.
Aerul e dulce.
Esti foarte frumoasă în seara asta, dră Queenie.
N-ai fost niciodată mai frumoasă.
Maroul se asortează cu ochii tăi.
Mai taci !
Ia să vedem. Nici tu nu arăţi rău.
S-a întors Hambert.
A venit fără picioare, dar e acasă.
Ştiu că-ţi plăcea într-o vreme.
Mai mult decât trebuia.
Dra Simone a făcut pe ea.
Doamne Dumnezeule, va trebui să înceteze, sau o să-i punem scutece.
- Vin imediat, dră Jameson ! - Queenie.
- Hai, Queenie, hai. - Bine, Queenie vine imediat.
E foarte frumos aici.
Hai afară un pic. Mai uiţi de lucruri.
Eşti aşa rău.
- Ce Dumnezeu ? - Ce este ?
Domnul a făcut ceva aici.
Sper că nu i-am făcut rău călcând pe el aşa.
Mai bine-l lăsăm poliţiei.
Bietul copil. . .
Eu mă duc.
Sigur nimeni n-a vrut să-l ţină.
Hai, puiule.
Queenie ! Unde eşti, Queenie ?
Ai răbdare ! Tu du-te.
- Queenie. . . - Nu, du-te. Mă întorc.
Queenie, Apple iar a făcut pe ea !
Jane Childress, pregăteşte-i baia !
Şi vezi-ţi de treaba ta, dnă Duprey.
Şi tu o să faci în curând pe tine.
Cineva mi-a furat colierul.
Bine, dnă Hollister. Vin imediat.
Du-te înapoi sus, auzi ?
Eşti urât ca naiba,
dar tot copilul lui Dumnezeu eşti.
Queenie, Apple nu vrea să facă baie fără tine !
Ai milă.
Vin imediat !
Bine. Tu aşteaptă-mă aici, bine ?
Sora mea mi-a dat perlele alea. Nu le găsesc nicăieri.
Cineva mi-a furat bijuteriile.
Sunt aici, dnă Hollister. Vezi ?
Chiar în jurul gâtului tău frumos şi alb. Nu mai face atâta gălăgie.
- Drul Rose mai e aici ? - Nu ştiu.
Ai inima puternică.
E bine să eviţi orice stimulare inutilă.
Sper că voi, dnelor, o să mă ajutaţi cu asta.
Am ceva. Poţi veni ?
N-am mai văzut asa ceva. E aproape orb din cauza cataractei.
Nu sunt sigur nici dacă aude.
Oasele indică artrită severă.
Pielea şi-a pierdut elasticitatea şi mâinile şi picioarele sunt osificate.
Prezintă toate deteriorările şi infirmităţile nu ale unui nou născut,
ci ale unui om de 80 de ani, la un pas de moarte.
- E pe moarte ? - Corpul îl lasă
înainte să-şi fi început viaţa.
De unde e ?
E copilul surorii mele din Lafayette. A avut o legătură nefericită.
Bietul copil a avut cel mai mult de suferit. A iesit alb.
Există locuri pentru copii nedoriţi ca ăsta, Queenie.
Nu mai e loc pentru încă o gură de hrănit aici.
Fundaţia Nolan, în ciuda intenţiilor sale bune,
crede că locul ăsta e deja destul de obositor.
- Un copil. . . - Ai spus că n-are mult de trăit.
Queenie, unele creaturi nu sunt menite să supravieţuiască.
Nu, copilul ăsta e un miracol. Asta e sigur.
Doar că nu e genul de miracol pe care cineva speră să-l vadă.
Ascultaţi. Ascultaţi la mine.
O să avem un musafir care o să stea cu noi o vreme.
Sora mea a făcut un copil şi nu l-a putut ţine, aşa că. . .
E cunoscut ca. . .
Benjamin.
Nu e un copil sănătos, aşa că va trebui să avem grijă de el.
Eu am avut 10 copii. Nu e copil pe care să nu-l pot îngriji. Să-l văd.
Dumnezeule mare, arată exact ca fostul meu soţ.
Uitaţi, e îmbătrânit prematur.
Drul Rose a spus că nu are mult timp pe acest pământ.
Ei bine, bun venit în club.
Zâmbeşte !
Hambert îţi transmite salutări.
Nu eşti zdravănă la minte ?
Ştiu că nu ai tot ce e nevoie ca să faci unul al tău,
dar ăsta nu e al tău şi s-ar putea să nici nu fie uman.
Dle Weathers, vino înapoi aici.
Te rog.
Nu ştii niciodată ce te aşteaptă.
Se pare că găsisem un cămin.
E ceva din asta adevărat ?
Ai o voce atât de frumoasă.
O, mamă, e un model mic de tramvai vechi.
Ceasul ăla mergea în continuu
an după an,
după an, după an.
Dar eu nu ştiam că eram copil.
Aceeaşi porcărie în fiecare zi.
Credeam că sunt ca toţi ceilalţi de acolo.
Un om bătrân, în amurgul vieţii.
Îl poţi face să înceteze ?
Nu mai lovi cu furculiţa aia. E pentru mâncat, nu joacă.
Şi foloseşte-ţi şervetul, te rog, dle Benjamin.
Queenie !
Hei, băiete.
Am avut mereu o curiozitate sănătoasă.
Ce era în susul străzii ? Sau după următorul colţ ?
Prindeţi-l !
Benjamin ! E periculos. Treci înapoi aici !
Şi stai locului, copile.
O iubeam foarte mult.
Era mama mea.
Mamă. . .
În unele zile mă simt altfel decât în ziua de dinainte.
Toată lumea se simte diferit, într-un fel sau altul.
Dar toţi mergem în aceeaşi direcţie.
Doar că o luăm pe drumuri diferite ca să ajungem acolo.
Tu eşti pe drumul tău, Benjamin.
Mamă, cât timp mai am ?
Fii recunoscător pentru ce ţi s-a dat, auzi ?
Ai trăit deja mai mult decât trebuia.
În unele nopţi, trebuia să dorm singur.
Nu mă deranja.
Ascultam casa respirând.
Toţi oamenii ăia dormind.
Mă simţeam în siguranţă.
Era un loc de o mare rutină.
Dle Winslow !
În fiecare dimineaţă la 5:30, oricum ar fi fost vremea,
generalul Winslow din armata americană de rezervă ridica steagul.
Dna Sybil Wagner, cândva cântăreaţă de operă renumită,
ei bine, cânta Wagner.
Bun, puiule, haide.
Trebuie să dăm puţină viaţă beţelor astea bătrâne.
Să te punem pe picioare ca să mă poţi ajuta pe-aici. Hai, auzi ?
Oricare ar fi fost anotimpul, cina era servită prompt la 17:30.
Mo-la-să.
Melasă.
Eu am învătat să citesc când aveam 5 ani.
Bunicul meu era costumierul unui actor faimos.
Aducea acasă toate piesele ca să le citesc.
"Voi, paznici buni ai bătrâneţii mele,
pe Mortimer pe moarte aici lăsaţi-l, să odihnească.
Lunga închisoare m-a frânt
de parc-am fost pe roată tras.
Mi-e părul alb, un vestitor al morţii.
Al morţii mele. . . Edmund Mortimer."
Credeai că sunt un ignorant, nu ?
Actorul pentru care muncea bunicul era John Wilkes Booth.
L-a omorât pe Abraham Lincoln.
Nu ştii niciodată ce te aşteaptă.
Sâmbătă seara, mama mă punea să mă duc la biserică.
Benjamin !
Amin !
Ce pot face pentru tine, soră ?
Organele ei sunt răsucite înăuntru şi nu poate face copii.
Doamne, dacă ai putea vedea limpede ca să ierţi păcatele acestei femei,
ca să poată purta rodul pântecului ei.
Afară, boală damnabilă !
- Lăudat fie Domnul ! - Lăudat fie Domnul !
Aleluia !
Şi care e problema acestui bătrân ?
Diavolul e pe urmele lui
şi încearcă să-l bage în mormânt înainte de vreme.
- Ieşi, Zebuchar ! - Da.
- Ieşi, Belzebut ! - Da !
Câţi ani ai ?
Şapte. Dar par mult mai bătrân.
Dumnezeu să te binecuvânteze.
Are 7 ani.
Acesta e un om
- . . .cu optimism în suflet. - Bine zis.
- Cu credinţă în suflet ! - Da !
Suntem toţi copii în ochii lui Dumnezeu !
- Da. - Aleluia.
- O să te sculăm din scaunul ăla ! - Da.
- Şi o să te facem să mergi. - Bine.
E în regulă.
În numele gloriei lui Dumnezeu
- . . .ridică-te ! - Da.
Haide.
Mergi.
- Hai, fiule. - Amin.
- Hai odată, fiule. - Hai.
Acum Dumnezeu o să te ajute pentru restul drumului.
O să-l ajute pe micuţul ăsta bătrân să meargă fără cârje sau baston.
O să te ajute să mergi numai din credinţă şi inspiraţie divină !
- Asa e. - Da !
Amin !
- Acum mergi. - Haide.
Nu-l atingeţi.
Ridică-te, bătrâne.
- Ridică-te, ca Lazăr. - Lăudat fie Domnul !
Ridică-te, am spus !
Da.
- Haide. - Haide, acum.
Spuneţi aleluia !
Mergi.
Mergi. Da.
Aşa, Benjamin.
Acum, când privesc înapoi, a fost miraculos.
Dar ştiţi vorba aia:
ceea ce Domnul a dat, Domnul a luat.
Laudă Domnului din ceruri !
Dulce Iisuse !
Erau atâtea aniversări...
Ca să nu rămânem fără, făceam economie de lumânări.
Queenie, ştii că nu-mi plac aniversările si nici tortul.
Şi moartea ne vizita des. Oameni veneau şi se duceau.
Se ştia întotdeauna când ne părăsea cineva. Se lăsa o linişte în casă.
Era un loc minunat în care să creşti.
Eram cu oameni care se lepădaseră de toate lucrurile vieţii de dinainte.
Se întrebau de vreme, de temperatura apei de baie,
de lumina de la sfârşitul zilei.
În locul tuturor celor care mureau venea altcineva.
Am fost însurat de 5 ori.
Eu şi prima soţie am fost prinşi de un trib vecin de canibali.
- Dumnezeule mare ! - Am scăpat peste râu.
Soţia mea nu ştia înota. Din păcate, ea mâncată.
Doamne, e îngrozitor.
A doua soţie călcat pe o cobra şi murit.
Era mare ghinion să fii căsătorită cu mine.
El e dl Oti. E o cunostinţă a unei cunoştinţe de-ale mele.
- În vara următoare. . . - E pigmeu.
Am fost capturat cu 3 alţii de un trib baschielez.
Ne-au dat pe porci, pantofi şi bere unui american foarte ciudat.
Aud că nu eşti aşa bătrân cum pari. Îi păcăleşti doar pe toţi.
Care e problema ? Ai făcut madjembe ?
Ce e madjembe ?
Viermi.
Nu cred că am viermi.
Aşa sunt eu.
- Ţi-ai luat pastilele azi ? - Nu, dnă.
Hai să bem o bere rece de ghimbir.
Ţi-am găsit medicamentele sub pernă.
N-ar trebui. E periculos.
Cine a spus asta ? Hai, micuţule.
Bună, copii.
Stai, te rog !
Apoi am ajuns în cuşca cu maimuţe de la grădina zoologică din Philadelphia.
Trei mii de oameni au venit în prima zi.
Uite.
UN SĂLBATIC ÎMPARTE CUŞCA CU PRIMATELE DIN PARC
Cum e să trăieşti într-o cuscă ?
Infect !
Dar maimuţele. . .
Fac nişte giumbuşlucuri.
Am aruncat o lance, m-am luptat cu Kowali.
Era un urangutan.
Când nu mă jucam cu maimuţele, vroiau să fug la gratii,
în cuşca mea, cu dinţii. . .
Si ce-ai făcut ?
Am plecat, am umblat pe ici pe colo. Am colindat mai tot timpul.
Erai singur ?
Eşti mult timp singur.
Când eşti altfel, ca noi, asa o să fie.
Dar am să-ţi spun un secret.
Oamenii graşi, oamenii slabi, oamenii înalţi,
oamenii albi sunt la fel de singuri ca şi noi.
Dar ei sunt foarte speriaţi.
Mă gândesc la râul pe care am crescut.
Ar fi plăcut să stau iar lângă râul meu.
Vino, am o întâlnire.
Uite-l pe omuleţul meu. Eşti gata, dulceaţă ?
Întotdeauna. Întotdeauna.
Filamena, dl Benjamin.
- E o plăcere să te cunosc, dle. - Plăcerea e a mea, dnă.
Poţi să-ţi găseşti singur drumul spre casă, nu ?
la linia St. Charles până la Napoleon.
Hei ! Hei !
Unde Dumnezeu ai fost ?! Treci înăuntru !
M-ai ţinut cu sufletul la gură, ştii asta ?
Doamne, mi-am făcut atâtea griji.
Fusese cea mai frumoasă zi din viaţa mea.
- Cum respiră ? - Încet.
Cică o să ajungă la noi în câteva ore.
Trebuie să-mi iau copilul si să-l duc la sora mea.
Spun că nu e motiv de îngrijorare aici, în spital.
Surorile o să fie aici, dacă ai nevoie de ele. Tu eşti bine ?
Da, citesc.
N-ar trebui să întârzii mai mult de-o oră.
Ai avut musafiri ?
Dorothy doar ce-a plecat.
Continuă, Caroline.
"Duminica familiile veneau în vizită. "
Era Ziua Recunoştinţei, 1930.
Am întâlnit persoana care mi-a schimbat viaţa pentru totdeauna.
Ei bine, Benjamin.
Pot să spun că arăţi izbitor de plin de tinereţe.
Bună ziua, dnă Fuller.
Un singur baston, spatele drept ca săgeata.
Ce poţiune ai băut ?
Mulţumesc, dnă.
Bunico ! Uită-te la mine !
Am fost nemaipomenit.
Vino încoace.
Ea e nepoata mea, Daisy.
El e dl. . .
Mă tem, Benjamin, că nu-ţi cunosc numele de familie.
Benjamin e bine.
Nu i-am uitat niciodată ochii albaştri.
Oameni buni, cina e servită.
. . . pentru sănătate şi mâncare, dragoste şi prieteni.
Pentru tot ce ne trimiti. Amin.
Amin.
Arată bine.
Curcanii nu sunt păsări, ştiai ?
De ce spui asta ?
Fac parte din familia fazanilor. Nu prea pot să zboare.
E trist, nu crezi ? Păsări care să nu poată zbura ?
Mie-mi plac păsările care nu pot zbura.
Sunt delicioase.
Asta e îngrozitor.
Am ceva să vă spun în timp ce-i mulţumiţi Domnului.
Mi s-a întâmplat un miracol. Domnul mi-a răspuns la rugăciuni.
Cum adică i-a răspuns la rugăciuni ?
Mersi. Mulţumesc.
O să aibă un copil, prostuţule.
Asta a spus mama când urma să am un frăţior,
dar n-a trăit mult.
Pentru că nu respira cum trebuie.
" . . . după amiaza, când şi-a căpătat picioarele din spate,
aşa cum marele zeu Nqong îi promisese.
Vezi că e ora 17:00
pentru că ceasul marelui zeu Nqong arată aşa. "
Nu e grozav ?
- Mai citeşte-o o dată. - Mai citeşte-o o dată, te rog.
Bine, dar după aceea trebuie să vă culcaţi.
Promit.
"Bătrânul Om-Cangur. . . "
Dormi ?
Cine e ?
Sunt eu, Daisy.
Bună !
Vino.
Unde mergem ?
Vino.
Aici, dedesubt.
Ia, aprinde-l tu.
N-am voie să mă joc cu chibrituri.
Nu fi laş. Aprinde-l.
Îţi spun un secret, dacă-mi spui şi tu unul.
Bine.
Am văzut-o pe mama sărutând alt bărbat.
Avea faţa roşie de la asta.
Rândul tău.
Nu sunt aşa bătrân cum par.
Bănuiam eu.
Nu pari o persoană bătrână.
- Ca bunica mea. - Nu sunt.
Eşti bolnav ?
I-am auzit pe mama şi pe Tizzy vorbind în şoaptă.
Au spus că urma să mor curând, dar. . .
Poate nu.
Eşti ciudat.
Eşti altfel decât toţi cei pe care i-am întâlnit.
Îmi dai voie ?
Bine.
Ce faci acolo ?
Ieşi imediat de acolo şi treci înapoi în pat !
E trecut de miezul nopţii !
Nu mai aveţi voie să vă jucaţi împreună.
Da, dnă.
Treci înapoi în pat, dră.
Eşti prea tânără să umbli noaptea singură.
Si ţie ar trebui să-ţi fie ruşine.
Nu eşti un copil ca oricare altul.
Ci un copil matur.
Şi, puiule, oamenii n-o să înţeleagă cât de diferit eşti.
Ce e în neregulă cu mine, mamă ?
Vino încoace.
Dumnezeu n-a spus încă, puiule.
Acum du-te în pat, auzi ? Şi poartă-te cum trebuie.
Du-te. Spune-ţi rugăciunile, auzi ?
Ţi-am spus vreodată că am fost trăsnit de fulger de 7 ori ?
O dată, când reparam o scurgere pe acoperiş.
O dată traversam strada să iau corespondenţa.
Nu i-am uitat niciodată
" . . .ochii albastri. "
Mamă ?
Ai înţeles că Benjamin te-a iubit din prima clipă când te-a văzut ?
Nu mulţi oameni au parte de asta.
Vrei să continui ?
Sunt câteva pasaje tăiate.
Când a venit copilul,
lucrurile s-au schimbat.
Copiii se năşteau, oamenii mureau.
Mulţi oameni s-au perindat prin casa aia veche.
Am venit să-mi iau rămas bun. Plec.
Pleci ?
Unde ?
Nu m-am gândit la asta încă,
dar îţi trimit o vedere când ajung.
Şi prietena ta, doamna înaltă ?
Nu mai suntem prieteni.
Asta se întâmplă cu oamenii înalţi uneori.
Ei bine. . .
La revedere.
Am petrecut mult timp singur anul ăla.
E cineva ?
- Bună ziua. - Mă mut aici azi.
Bun venit. Te aşteptam.
Poţi s-o conduci în fosta cameră a dnei Rousseau ?
Îmi pare rău, dar de obicei nu permitem câini în casă.
Ei bine, e foarte bătrână. E aproape oarbă.
N-o să deranjeze multă vreme.
Bine, atâta timp cât nu se bagă în picioarele noastre.
Pe aici, dnă.
Oricât m-aş strădui, nu-mi amintesc numele ei.
Dna Lawson sau dna Hartford.
Poate era Maple.
E ciudat cum uneori, oamenii pe care ni-i amintim cel mai puţin
ne impresionează cel mai mult.
Îmi amintesc că purta diamante.
Şi se îmbrăca întotdeauna în haine frumoase, de parcă ieşea în oraş.
Deşi nu ieşea niciodată şi nimeni nu venea în vizită.
M-a învăţat să cânt la pian.
Nu contează cât de bine cânţi.
Ci ce simţi despre ce cânţi.
Încearcă asta.
Nu poţi să nu te implici în muzică.
Se produceau multe schimbări. Unele se vedeau, altele, nu.
A început să-mi crească păr în tot felul de locuri,
pe lângă altele.
Mă simţeam binişor, ţinând cont de împrejurări.
Draga mea, durerea.
Bine, mamă, chem sora.
Uitaţi-vă la ochiul ăsta. Acesta e un uragan mare,
un uragan încet, cu vânturi constante maxime de...
Nu te simţi foarte bine ?
Nimeni nu pare să ştie dacă să stea sau să plece.
O să aştept să treacă.
Gata. Asa ar trebui să fie mult mai uşor.
Aţi avut şansa să vă luaţi la revedere ?
Tata l-a aşteptat 4 ore pe fratele meu să ajungă aici din Boger City.
N-a putut să se ducă fără el.
Pare o femeie drăguţă.
Da. N-am avut atâta timp cu ea cât aş fi. . .
- Eşti ocupată ? M-ai putea ajuta. - Scuză-mă.
Sigur.
"Queenie mă lăsa să merg cu dna Daws"
la Poverty Point ca să mă uit la bărci urcând şi coborând pe râu.
Erau vremuri grele.
Ţi-am spus vreodată că am fost trăsnit de fulger de 7 ori ?
Odată, când eram pe câmp cu vacile.
Al patrulea ajutor n-a venit.
Vrea cineva să facă doi dolari pentru o zi de muncă pe-aici ?
Ce e ? Nu vrea nimeni
- . . .să câştige un ban cinstit ? - Nu plăteşte niciodată.
Nu vrea nimeni o slujbă ?
Eu vreau.
Eşti sigur pe picioare pe mare, bătrâne ?
Cred.
Mie-mi ajunge.
Treci la bord. O să aflăm noi.
Eram cât se poate de fericit.
Am nevoie de un voluntar !
Aş fi făcut orice.
Da, căpitane !
Adună toţi găinaţii de pasăre !
Imediat, dle.
Şi aveam să fiu plătit pentru ceva ce aş fi făcut pe gratis.
Numele lui era căpitanul Mike Clark.
Fusese pe remorcher de la 7 ani.
Mişcă-te odată !
Vino încoace.
O mai poţi. . . scula ?
Mă scol în fiecare dimineaţă.
Bătrânul băţ. Cel mare si tare ?
Bănuiesc că da.
Când ai avut ultima oară o femeie ?
- Niciodată. - Niciodată ?
Nu, din câte ştiu eu, dle.
Ia stai puţin.
Vrei să spui că eşti pe pământul ăsta de atâţia ani
si n-ai avut niciodată o femeie ?
Ei drăcie, ăsta e cel mai trist lucru pe care l-am auzit în viaţa mea.
Niciodată ?
Nu.
Ei atunci, pe Dumnezeu, vii cu mine.
Cu ce se ocupa tatăl tău ?
Nu l-am cunoscut niciodată.
Norocosul naibii !
Taţii nu vor decât să te ţină pe loc.
Pe barca lui tata, lucram două ture pe zi.
Un ticălos mic şi gras. . .
"Tug Irish" îi spuneau.
Oricum, îmi fac în sfârşit curaj şi îi spun:
"Nu vreau să-mi petrec restul vieţii pe un remorcher blestemat ! "
Ştii ce vreau să spun ?
Nu vrei să-ţi petreci restul vieţii pe un remorcher blestemat.
Absolut ! Bineînţeles !
Ştii ce mi-a spus tata ?
Îmi spune: "Cine naiba te crezi ?
Ce naiba crezi că poţi să faci ?"
Aşa că i-am spus.
"Ei bine, dacă mă întrebi,
vreau să fiu artist. "
El a râs.
"Artist ?
Dumnezeu ţi-a menit să lucrezi pe un remorcher, ca mine.
Si exact asta ai să faci. "
Ei bine, eu m-am făcut artist.
Artist în tatuaje !
Toate astea mi le-am făcut eu.
Va trebui să mă jupoi de viu ca să-mi iei arta.
Când o să mor, o să-i trimit braţul meu.
Pe ăsta.
Nu lăsa pe nimeni să-ţi spună altceva.
Trebuie să faci ce ai fost menit să faci.
Şi, întâmplător, eu sunt un artist !
Dar tu eşti căpitan de remorcher.
Căpitane Mike. . .
Suntem gata pentru tine şi prietenul tău.
Hai, bătrâne. Pierde-ţi fecioria.
Bună, frumoasele mele !
- Hei, căpitane. - Bună, Mike.
- Bună. - Bună.
Îmi dă fiori. Nu e de mine.
Ce mai faci în seara asta, tataie ?
A fost o noapte de pomină.
Ce, eşti Dick Tracy cumva ? Trebuie să mă odihnesc.
Din nou.
- Multumesc. - Eu îţi mulţumesc. O seară plăcută.
- O să fii aici mâine ? - În fiecare seară, nu şi duminica.
M-a făcut să înţeleg valoarea de a câştiga bani.
Noapte bună, dragule. Mai vino.
A ceea ce poţi cumpăra cu banii.
E urât afară.
Pot să te duc undeva ?
Sunteţi foarte drăguţ, dle.
Numele meu e Thomas, Thomas Button.
- Eu sunt Benjamin. - Benjamin. . .
E o plăcere să te cunosc.
Ai vrea să ne oprim undeva să bem ceva ?
Bine.
Bună seara, dle Button.
Ce doriţi, dle ?
O să beau ce bea şi el.
Sazerac pentru amândoi. Cu whisky, nu coniac.
Tu nu bei, nu ?
- E o noapte de începuturi. - Cum aşa ?
Nici la bordel n-am mai fost niciodată.
- Ei bine, e o experienţă. - Cu siguranţă.
- Există o vreme pentru toate. - Adevărat.
Băuturile dumneavoastră.
Nu vreau să fiu nepoliticos, dar
mâinile tale. . . E dureros ?
M-am născut cu un fel de boală.
Ce fel de boală ?
M-am născut bătrân.
- Îmi pare rău. - Nu e nevoie.
Nu e nimic în neregulă cu bătrâneţea.
Soţia mea a murit cu mulţi ani în urmă.
Îmi pare tare rău.
A murit la naştere.
Pentru copii !
Pentru mame !
În ce domeniu lucrezi, dle Button ?
Nasturi. Nasturii lui Button. Nu există nasture pe care să nu-l facem.
Cel mai mare concurent e B.F. Goodrich si fermoarele lui infernale.
Domnii mai doresc ceva ?
Una pentru drum, Benjamin ?
Numai dacă mă laşi să plătesc eu, dle Button.
Tu în ce domeniu lucrezi ?
Pe un remorcher.
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine.
Mie mi-a făcut plăcere să beau cu tine.
Benjamin ?
Te-ar deranja dacă, din când în când, aş trece să te salut ?
Oricând. Noapte bună, dle Button.
Noapte bună, Benjamin.
Condu.
Unde ai fost ?
Nicăieri. Am întâlnit nişte oameni.
Am ascultat nişte muzică.
Dumnezeule mare, băiete !
E ciudat lucru să creşti. Te ia prin surprindere.
Acum, cineva e lângă tine şi, brusc, altcineva îi ia locul.
Nu mai era doar piele şi os.
Benjamin ! Haide !
Bine.
Îmi plăceau weekend-urile când venea
să-şi petreacă noaptea cu bunica ei.
Daisy.
Vrei să vezi ceva ?
Trebuie să ţii secret.
Aşa că îmbracă-te şi ne vedem în spate.
Haide.
Ştii să înoţi ?
Pot face tot ce poţi şi tu.
Pune-ţi asta. Trebuie să ne grăbim.
E bine ?
Căpitane !
Căpitane Mike !
Bună dimineaţa, căpitane. Ne poţi duce în larg ?
Ştii ce zi e ?
Duminică ?
Stii ce înseamnă asta ?
Că am fost foarte beat aseară.
Tu eşti beat în fiecare seară.
Aia e o fată ?
O prietenă apropiată. Vreau să-i arăt râul.
Nu e voie să faci voiaje de plăcere cu civili.
Mi-aş putea pierde licenţa.
Ce mai aştepţi ?
A tras aici pentru reparaţii. O raţă rănită.
Acum zboară, nu ?
Hei, marinare !
Mi-aş dori să putem merge si noi cu ei.
Ai spus ceva, mamă ?
Se face foarte urât.
Mă auzi, mamă ?
Timpul s-a scurs din mine.
"Lucrurile se schimbau repede. "
Nu ştiu cum e posibil, dar se pare că ai mai mult păr.
Dacă ţi-aş spune că nu îmbătrânesc,
ci că devin mai tânăr decât oricine ?
Ei bine. . .
Mi-ar părea rău pentru tine
că trebuie să-i vezi pe cei dragi murind înainte.
E o responsabilitate îngrozitoare.
Nu m-am gândit niciodată aşa la viaţă şi la moarte.
Benjamin, ne e menit să-i pierdem pe cei dragi.
Cum altfel am şti cât de importanţi sunt pentru noi ?
Într-o zi de toamnă, o vizitatoare familiară a bătut la uşa noastră.
Vrei să vii cu mine la farmacie ?
M-a învăţat să cânt la pian.
Amin.
Şi m-a învăţat ce înseamnă să-ţi fie dor de cineva.
Haide.
Fusesem la un bordel.
Băusem prima mea băutură.
Îmi luasem adio de la un prieten
şi îngropasem o alta.
În 1936, când mă apropiam de sfârşitul celui de-al 17-lea an de viaţă,
mi-am făcut bagajul şi am spus la revedere.
- Pa, Benjamin. - La revedere.
Ştiam că viaţa fiind cum era, probabil n-aveam să-i mai văd.
Pa, dle Benjamin.
- Noroc, fiule. - Mulţumesc.
- Te iubesc, mamă. - Şi eu te iubesc, puiule.
Vreau să-ţi spui rugăciunile în fiecare seară, auzi ?
Ai grijă de tine.
Benjamin !
Unde te duci ?
Pe mare.
O să-ţi trimit o vedere.
De peste tot.
Scrie-mi o vedere de peste tot.
Îţi imaginezi ?
Mi-a trimis câte o vedere
din toate locurile unde s-a dus.
Din toate locurile unde a lucrat.
Newfoundland. Baffin Bay.
Glasgow. Liverpool. Narvik.
Plecase cu căpitanul ăla Mike.
Făcuse un contract pe 3 ani
cu Moran Brothers Tug and Salvage.
Vechiul vas avea un motor diesel şi un vinci nou.
Am mers în jurul Floridei până la Oceanul Atlantic.
Eram un echipaj de 7 acum: căpitanul Mike şi cu mine,
Bucătarul, Prentiss Mayes din Wilmington, Delaware,
gemenii Brody, Rick şi Vic,
care pe mare se înţelegeau bine,
dar odată ce erau pe uscat, nu se puteau suporta.
Una din 8 bărci nu se mai întoarce.
Era şi John Grimm, fioros ca numele.
Toţi oamenii sunt pierduţi pe mare.
Din Belvedere, Dakota de Sud.
Şi Pleasant Curtis din Asheville, Notch.
Nu adresa niciodată niciun cuvânt nimănui, numai lui însuşi.
Îi scriam constant.
I-am spus că fusesem invitată la o audiţie în New York
la Şcoala Americană de Balet.
Rămâi, te rog.
Mulţumesc. Mulţumesc.
Poţi rămâne.
Dar am fost trimisă în "corp".
Altă ţigancă dansatoare.
Benjamin !
Cum se face că atunci când ai venit
nu erai mai mare de un bolard şi-aveai un picior în groapă,
dar acum, ori beau mult mai mult decât cred,
ori ai înflorit.
Care e secretul tău ?
Ei bine, căpitane. . .
Chiar bei mult.
Stăteam într-un hotel mic cu un nume mare, "Palatul de iarnă".
Habar n-ai despre ce vorbeşti.
Colibri nu e o pasăre oarecare.
Ritmul inimii e de 1.200 de bătăi pe minut.
Bate din aripi de 80 de ori pe secundă.
Dacă i-ai opri bătaia aripilor,
ar muri în mai puţin de 10 secunde.
Nu e o pasăre oarecare.
E un miracol.
Au derulat imaginile filmate cu încetinitorul
si ştiţi ce au văzut ?
Vârfurile aripilor fac aşa.
Stiţi ce simbolizează cifra 8 în limbaj matematic ?
Infinitul.
Infinitul !
Toţi, indiferent de divergenţe,
de limbi, de culoarea pielii,
aveau un lucru în comun:
se îmbătau în fiecare seară.
Trei, vă rog.
Poţi să-l ţii, dragule, te rog ?
Mulţumesc foarte mult. Bună seara.
Numele ei era Elizabeth Abbott.
Nu era frumoasă. Era foarte insipidă.
Dar, pentru mine, era drăguţă ca-n poze.
La ce te uiţi ?
Dacă vrei să ştii, avem o înţelegere pe termen lung să nu ne culcăm treji.
- Nu-i aşa, dragul meu ? - Cum spui tu, draga mea.
Soţul ei era Walter Abbott.
Era ministru la Misiunea Britanică de Comerţ din Murmansk
şi era spion.
- Draga mea. - O, mulţumesc, dragul meu.
- Cheia, draga mea. - O, da.
Mi-am rupt un toc.
N-am obiceiul să merg în ciorapi.
Zilele erau lungi acolo.
Nopţile şi mai lungi.
Într-o noapte, n-am putut să dorm deloc.
Îmi pare rău.
N-am putut dormi.
Vroiam să fac nişte ceai. Ai vrea unul ?
O, nu. Mulţumesc.
Lapte, miere ?
Puţină miere, te rog.
Sper că-ţi place mierea cu muşte.
Sau poate nu.
Poate e mai bine să-l lăsăm să se opărească puţin.
- Să se opărească ? - Infuzie.
Nu ştiu, există o modalitate de a face ceai.
De unde vin eu, lumea nu vrea decât să fie fierbinte.
Da.
- Deci eşti navigator. - Marinar.
Sper să nu mă crezi nepoliticoasă, dar trebuie să întreb,
nu eşti cam bătrân să lucrezi pe un vas ?
Nu există o limită de vârstă. Atâta timp cât poţi face munca.
Şi ai probleme cu dormitul ? Mulţumesc.
N-am crezut că am. De obicei, dorm ca un bebeluş.
Ceva m-a tot tinut treaz.
Tata, pe la 80 de ani, era atât de convins
că avea să moară în somn,
încât se limita să tragă câte un pui de somn după amiaza.
Era foarte hotărât că o să păcălească moartea.
- Si ? - Şi, ce ?
A murit în somn ?
A murit în scaunul lui preferat,
ascultând emisiunea radio preferată.
Trebuie să fi ştiut ceva.
Soţul meu e ministrul britanic de comerţ si suntem aici de 14 de luni.
- Dumnezeule mare ! - Trebuia să mergem la Peking.
Dar n-a fost să fie.
Ai fost în Orientul Îndepărtat ?
N-am fost nicăieri cu adevărat.
Doar în porturi.
Si de unde eşti tu ?
Din New Orleans. Louisiana.
Nu ştiam că există altul.
Şi mi-a spus de toate locurile unde fusese şi ce văzuse.
Şi vorbeam aproape până în zori.
Şi ne duceam înapoi în camerele noastre,
la vieţile noastre separate.
Dar în fiecare seară, ne întâlneam iar în hol.
Un hotel în miez de noapte poate fi un loc magic.
Un şoarece care fuge şi se opreşte.
Un radiator fluierând.
O perdea umflată de vânt.
E ceva paşnic, chiar liniştitor,
ştiind că cei dragi dorm în paturile lor,
unde nimic nu le poate face rău.
Eu şi Elizabeth pierdeam noţiunea timpului,
până se iveau zorii.
Cred că ţi-am dat impresia greşită.
Poftim ?
Ei bine, femeile căsătorite nu stau de obicei
în miez de noapte cu bărbaţi străini în hoteluri.
N-aş şti ce face şi ce nu face o femeie căsătorită.
Noapte bună.
Murmansk.
"Am întâlnit pe cineva şi m-am îndrăgostit. "
Mamă ?
Asta a fost în urmă cu peste 60 de ani.
L-ai iubit, mamă ?
Ce ştie o fată despre dragoste ?
Ei bine. . .
Eu nu sunt îmbrăcat.
Arăţi superb aşa cum eşti.
Nu-ţi pierde timpul cu vinul si brânza în Murmansk
pentru că nu sunt deloc ieşite din comun,
dar caviarul si votca. . .
Sunt sublime si din abundenţă.
Deci. . .
Savurează-l.
Şi nu-l mânca pe tot odată.
Pentru că aşa, nu mai rămâne nimic de savurat.
Şi acum ia o gură de votcă, cât îl mai ai în gură.
N-ai fost cu multe femei, nu-i aşa ?
Nu duminica.
Şi n-ai mai mâncat caviar, nu-i aşa ?
Nu, dnă.
Când aveam 19 ani,
am încercat să devin prima femeie care a trecut înot Canalul Mânecii.
Serios ?
Dar curentul în ziua aia a fost atât de puternic, încât
cu fiecare două braţe, eram împinsă două înapoi.
Am stat în apă 32 de ore.
Şi când eram la două mile de Calais,
a început să plouă.
Aşa ! Uşurel !
Şi când n-am mai putut avansa,
m-am oprit.
M-am oprit.
Si toată lumea m-a întrebat
dacă o să mai încerc.
De ce n-aş face-o ?
Dar n-am mai făcut-o.
De fapt, n-am mai făcut nimic cu viaţa mea după asta.
Ai mâinile atât de aspre.
Îti simt vântul în obraz.
Mă tem că e ora despărţirii.
A fost prima dată când m-a sărutat o femeie.
E ceva ce nu uiţi niciodată.
- Noroc. - Cred că mă faci să mă simt mai tânăr.
Şi tu mă faci să mă simt cu mulţi ani mai tânără.
Aş vrea să fi fost.
Aş schimba atâtea lucruri.
Aş îndrepta toate greşelile.
Ce greşeli ?
Am tot aşteptat, ştii ?
Mă gândeam că aş face ceva ca să schimb împrejurările.
Să fac ceva.
Ce pierdere îngrozitoare. Nu mai recuperezi nimic.
Timp irosit.
Dacă o să avem o aventură,
n-ai voie să mă priveşti ziua.
Şi trebuie să ne despărţim întotdeauna înainte de răsărit.
Şi n-o să ne spunem niciodată "te iubesc" .
Astea sunt regulile.
- Ţi-e frig ? - Mor de frig.
O, ai îngheţat !
Ce idioată, eu stau aici în blană. Ce neatentă !
A fost prima femeie care m-a iubit.
Vrei să sar peste câteva ?
Nu, mă bucur că avea pe cineva să-i ţină de cald.
"Abia aşteptam s-o văd din nou. "
Ne vedeam în fiecare noapte.
Foloseam mereu aceeaşi cameră.
Dar, de fiecare dată, părea nouă şi diferită.
Vino încoace.
Elizabeth. . .
Noapte bună.
Până într-o noapte.
Ieri, 7 decembrie 1941,
o zi ce va dăinui în infamie...
E o întâlnire, o întâlnire ce priveşte viitorul vostru
şi poate mai mult de-atât.
S-au schimbat planurile, flăcăi.
După cum ştiţi sau nu,
japonezii au bombardat Pearl Harbor ieri.
Frank D. Roosevelt ne-a cerut tuturor să ne aducem contribuţia.
Chelsea a primit ordin să servească în marina americană.
Să repare, să recupereze şi să salveze.
Dacă e cineva care nu vrea să meargă la război, să spună acum.
Odată ce puneţi piciorul pe vasul ăla, sunteţi în marina miliară, prieteni.
Da, vroiam să vorbesc cu tine, Mike.
Soţia mea nu se simte deloc bine.
Mi-ar plăcea s-o mai văd o dată.
Eşti liber să-ţi croieşti drum spre casă cum poţi, dle Mayes.
Dacă el pleacă, cine o să gătească ?
Intoxicaţia alimentară e una din principalele cauze de deces pe mare.
Imediat după echipamentele de siguranţă neadecvate.
Ştiu eu să gătesc, căpitane. O fac de-o viaţă.
Nu ştiu. Eşti cam cu toane pentru război, Benjamin.
O, ce naiba ?
Bănuiesc că oricine vrea să-i bată măr pe japonezi sau pe huni.
Asta e, faceţi bagajele. Plecăm la război, dlor !
Lăsase un bilet.
Scrisese: "Mi-a făcut plăcere să te cunosc. "
Şi asta a fost tot.
N-a fost războiul la care ne aşteptam cu toţii.
Remorcam vase stricate, fier vechi, de fapt.
Dacă era război, noi nu-l vedeam.
Ni s-a însărcinat un om.
Artileristul-şef iubea marina. Dar mai ales America.
Nu există altă ţară pe lume. Când spui America. . .
Numele lui era Dennis Smith şi era un Cherokee pur-sânge.
. . .spui libertate.
Familia lui fusese americană de peste 500 de ani.
Pacifiştii ăştia. . .
Spun că nu luptă din conştiinţă.
Unde am fi
dacă toată lumea ar acţiona după propria conştiinţă ?
Mai încet, şefu' .
Hei.
Te-am urmărit.
Pari de încredere.
Dacă mi se întâmplă ceva,
poţi să ai grijă ca asta să ajungă la soţia mea ?
Mi-a dat toată leafa lui.
Nu cheltuise o centimă.
Vreau ca familia mea să ştie că mă gândeam la ei.
Tot echipajul pe punte !
Mişcaţi-vă fundurile aici, ticăloşi puturoşi !
Războiul ne găsise în sfârşit.
Toată lumea să se oprească !
Pleasant, treci la lumină.
Un transportator cu 1.300 de oameni fusese rupt în două de o torpilă.
Noi am fost primii care am ajuns la el.
Opriţi motoarele !
Opriţi tot !
Noi eram singurul sunet.
Flăcăi !
Submarin !
Sigur n-o să-i putem întrece pe nemernici ăia.
La posturile de luptă !
Mulţumesc, şefu' !
Ce ?
Aia e ultima ?
Căpitane !
Mi-au făcut praf pictura !
Dă-mi mâna ta.
O să fii bine, căpitane.
Au un loc frumos în rai care te aşteaptă. Un loc frumos.
Poţi să fii turbat ca un câine referitor la cum au mers lucrurile.
Ai putea înjura,
blestema Parcele. . .
Dar când vine sfârşitul,
trebuie s-o dai uitării.
Căpitane. . .
În ziua aia au murit 1.328 de bărbaţi.
Mi-am luat la revedere de la Cherokee, Dennis Smith,
John Grimm, care avea dreptate. Urma să moară acolo.
I-am trimis banii soţiei lui Pleasant Curtis.
Mi-am luat rămas bun de la geamănul Vic Brody
şi de la Mike Clark, căpitanul remorcherului Chelsea.
Mi-am luat rămas bun de la ceilalţi oameni care aveau visele lor,
toţi cei care vroiau să fie agenţi de asigurări sau doctori
sau avocaţi sau şefi indieni.
Astea nu se îndreaptă.
Aici, moartea nu părea naturală.
Nu mai văzusem niciodată un colibri atât de departe pe mare.
Nici până atunci, nici de atunci încoace.
Şi în mai 1945,
când am făcut 26 de ani, am venit acasă.
Sunt gata ! Sunt gata !
Vin !
- Sunt gata ! - Bine, vin, dră Alfalina.
- Queenie ? - Da.
Scumpe Iisuse ! Eşti acasă !
Doamne, te-ai întors !
- Ia să te văd. - Cine e, mamă ?
- Copilă, e fratele tău, Benjamin. - N-am ştiut că e fratele meu.
Sunt multe lucruri pe care nu le ştii. Treci acolo şi termină de măturat.
Intră, spală-te pe mâini, ajută-mă cu masa. Haide.
Întoarce-te. Parcă te-ai născut din nou.
Mai tânăr decât primăvara.
Cred că preotul ăla, când a pus mâna pe tine, ţi-a mai dat o viaţă.
Am ştiut de când te-am văzut că eşti special.
Uite, mă dor genunchii,
că am stat pe ei în fiecare seară rugându-l pe Domnul.
Am spus: "Doamne, adu-l teafăr acasă. "
Mai ştii ce ţi-am spus ?
"Nu ştii niciodată ce te aşteaptă" ?
Exact. Stai jos.
Ei bine, ai învăţat ceva ce merită repetat ?
Cu siguranţă am văzut nişte lucruri.
Ai văzut suferinţă.
Si bucurie ?
- Sigur. Da. - Asta vreau să aud.
Uită-te la tine.
Unde e Tizzy ?
O, puiule.
Dl Weathers a murit în somn într-o noapte, în aprilie trecut.
- Mamă, îmi pare aşa de rău. - Nu-ţi face griji, puiule.
Ei bine, au mai rămas doar unul sau doi acum.
Sunt toţi noi.
Bănuiesc că-şi aşteaptă rândul ca toată lumea.
Cât mă bucur că te-ai întors acasă, la mine !
Acum va trebui să-ţi găsim o soţie şi o slujbă nouă ! Da, da.
Hai aici, ajută-mă cu masa.
Benjamin.
Îţi pierzi timpul, puiule. E surdă.
Si o să stai în fosta cameră a dnei DeSeroux.
Eşti prea mare ca să stai cu cineva în cameră.
E ciudat lucru să vii acasă.
Arată la fel, miroase la fel, te simţi la fel.
Ţi-am spus vreodată că am fost lovit de trăsnet de 7 ori ?
Odată când stăteam în maşină şi-mi vedeam de treaba mea.
Îţi dai seama că tu eşti cel care s-a schimbat.
Şi într-o dimineaţă târziu, nu la mult timp după ce m-am întors...
Mulţumesc.
Hei.
Scuză-mă, Queenie e aici ?
Daisy ?
Sunt eu, Benjamin.
Benjamin ?
O, Doamne !
Fireşte că eşti tu ! Benjamin !
Ce mai faci ? A trecut atâta timp.
Vreau să ştiu atâtea ! Când te-ai întors ?
- Acum câteva săptămâni. - Am vorbit cu Queenie.
Mi-a spus că eşti la război, undeva pe mare.
- Eram aşa îngrijorate pentru tine. - Sunt bine.
Uită-te la tine.
Esti încântătoare.
N-ai mai scris.
"Când plecase, era o fată.
O femeie îi luase locul.
Era cea mai frumoasă femeie pe care o văzusem vreodată. "
Frumoasă.
"Cea mai frumoasă. "
- Îţi amintesti de bunica Fuller ? - Fireşte.
S-a dus dintre noi.
Am auzit. Îmi pare rău.
Nu pot să cred că suntem amândoi aici. Trebuie să fie soarta.
Nu, nu, cum îi spune ?
Destinul.
Ştii de Edgar Cayce, mediul ?
Nu cred că am. . .
El spune că totul e predeterminat,
dar mie-mi place să cred că e soarta.
Nu sunt sigur cum funcţionează, dar mă bucur că s-a întâmplat.
Ai fost la Manhattan ? E chiar peste râu de mine.
Acum văd Empire State Building, dacă mă ridic în pat.
Tu, unde ai fost ? Povesteşte-mi tot.
Ultima oară când ai scris, fuseseşi în Rusia.
Întotdeauna mi-am dorit să merg în Rusia.
E aşa frig cum se spune ?
De două ori mai frig.
Vai mie !
Am spus întotdeauna că eşti diferit.
Dar eu cred că tu chiar eşti.
Ai scris că ai întâlnit pe cineva.
A mers ?
Cât a ţinut.
Îti amintesti de asta ?
"Asta e poza Bătrânului Om-Cangur la orele cinci după amiaza. "
Ai vrea să luăm cina ?
Ţi-am spus că am dansat pentru Balanchine ?
E un coreograf renumit. Mi-a spus că am ţinută perfectă.
Odată, la o repetiţie, un balerin a căzut.
Şi el a introdus asta în producţie.
Îţi închipui ?
Ca în baletul clasic. Ştii, când un balerin cade intenţionat ?
Se foloseşte un nou cuvânt pentru dans acum. Se numeşte abstract.
Dar nu e singurul.
Mai e Lincoln Kirstein şi Lucia Chase
şi mai e Agnes de Mille.
A demolat toate convenţiile, toate chestiile alea clasice.
Nu mai e despre formalitatea dansului, ci despre ce simte balerinul.
Şi mi-a povestit despre lumea asta nouă.
Nume care nu-mi spuneau nimic.
N-am auzit prea multe din ce-mi spunea.
E nou şi modern şi american.
Ei ne înţeleg vigoarea si condiţia fizică.
Doamne, am vorbit întruna.
Nu, mi-a făcut plăcere să te ascult.
Nu ştiam că fumezi.
Sunt destul de mare.
Sunt destul de mare pentru o grămadă de lucruri.
În New York, stăm treji toată noaptea.
Ne uităm cum răsare soarele de după depozite.
E întotdeauna ceva de făcut.
Trebuie să mă întorc mâine.
- Aşa repede ? - Aş vrea să pot sta.
Balerinii nu mai au nevoie de costume sau de decor.
Mă văd dansând complet goală.
Ai citit D.H. Lawrence ?
- Păi. . . - Cărţile lui au fost interzise.
Cuvintele sunt ca amorul.
În compania noastră,
trebuie să avem încredere unii în alţii.
Sexul
face parte din asta.
Multe dansatoare sunt lesbiene.
A fost o femeie care vroia să se culce cu mine.
Te deranjează asta ?
Ce anume ?
Că cineva vrea să se culce cu mine.
Esti o femeie dezirabilă. M-aş gândi
că majoritatea vor asta.
Hai înapoi acasă.
Sau am putea lua o cameră undeva.
Am putea întinde haina ta pe jos.
Nu ştiu, Daisy. Nu că nu mi-ar plăcea.
Dar cred că te-aş dezamăgi.
O, Benjamin, am fost si cu bărbaţi mai bătrâni.
Te întorci la New York dimineaţă.
Ar trebui să fii cu prietenii tăi.
- O dată eşti tânăr. - Sunt destul de mare.
Daisy, nu în seara asta.
Ne-am putea duce să ascultăm nişte muzică.
Vieţile noastre sunt definite de oportunităţi.
Chiar şi de cele pe care le pierdem.
Arăta atât de frumos
si de distins.
Cică uraganul o să ne ocolească, o să treacă pe lângă noi.
- Asta e grozav. - O să stau sub pături cu mama.
A spus că nimic n-ar. . .
Benjamin ?
"Lucrurile se schimbau pentru mine. "
Părul meu avea foarte puţine fire albe şi creştea ca mărăcinii.
Simţul mirosului era mai ascuţit. Auzul, mai acut.
Putem merge mai mult şi mai repede.
În timp ce toată lumea îmbătrânea, eu întineream.
Singur.
Intră.
Benjamin.
- Îţi aminteşti de mine ? - Sigur că da, dle Button.
Ce-aţi păţit ?
Al naibii picior s-a infectat şi. . .
Bun venit acasă, prietene.
Văd că încă bei Sazerac cu whisky.
Obisnuinţa.
Încă te mai duci la casa de pe strada Bourbon ?
N-am mai fost de mult.
Dar sunt vremuri interesante.
Am ajuns să facem de la 40.000, jumătate de milion de nasturi pe zi.
Am angajat de 10 ori mai mulţi oameni.
Lucrăm 24 din 24.
Mare păcat.
Războiul a fost bun cu industria nasturilor.
Ştii. . .
Sunt bolnav.
Nu ştiu cât timp mai am.
Îmi pare rău să aud asta.
Nu, e. . .
Nu am familie. Sunt singur.
Sper că nu te superi, dar când e posibil, mi-ar plăcea compania ta.
O să fac ce pot.
Benjamin, tu ştii ceva despre nasturi ?
"Nasturii lui Button" e în familia noastră de 124 de ani.
Bunicul era croitor. Avea un magazin mic în Richmond.
După războiul civil, s-a mutat la New Orleans,
unde tata a fost destul de înţelept să-şi facă singur nasturii.
Cu ajutorul lui,
magazinul de croitorie s-a dezvoltat până la asta.
Şi azi, nu-s în stare să cârpesc ceva.
Asta e foarte, foarte interesant.
Te-ai descurcat foarte bine.
Ce pot face pentru tine, dle Button ?
Benjamin. . .
Eşti fiul meu.
Îmi pare rău că nu ţi-am spus înainte.
Te-ai născut în noaptea când s-a terminat războiul cel mare.
Mama ta a murit la naştere.
Eu te-am crezut un monstru.
I-am promis mamei tale că o să am grijă să fii în siguranţă.
N-ar fi trebuit să te abandonez.
Mama ?
La casa de vară de la Lacul Pontchartrain.
Când eram copil, îmi plăcea să mă trezesc înaintea tuturor,
să fug la lac şi să mă uit cum începe ziua.
Parcă eram singurul om în viaţă.
M-am îndrăgostit la prima vedere.
Numele mamei tale era Caroline Murphy.
Lucra în bucătăria bunicului tău.
Era din Dublin.
În 1903, Caroline cu toţi fraţii şi surorile ei s-au mutat aici,
în New Orleans.
Găseam pretexte ca să cobor în bucătărie,
doar ca să mă uit la ea.
Ziua de 25 aprilie 1918: cea mai fericită zi din viaţa mea.
Ziua când m-am însurat cu mama ta.
De ce nu mi-ai spus ?
Am de gând să-ţi las tot ce am.
- Trebuie să plec. - Unde ?
Acasă.
Şi ce crede el ?
Că poate apărea aşa şi totul e bine, mersi ?
Toată lumea ar trebui să fie prietenă ?
O să vadă el !
Domnul mi-e martor, o să vadă el !
Ne-a lăsat 18 dolari în noaptea când te-am găsit.
Doar 18 dolari amărâţi si un scutec murdar !
Noapte bună, mamă.
Noapte bună, puiule.
Ţi-am spus vreodată că am fost trăsnit de fulger de 7 ori ?
O dată, îmi plimbam câinele pe stradă.
Sunt chior cu un ochi,
abia mai aud,
zvâcnesc şi tremur din senin,
pierd mereu şirul gândurilor.
Dar ştii ce ?
Dumnezeu îmi tot aminteşte că sunt norocos că trăiesc.
Vine furtuna.
Vă pot ajuta, dle ? Sus, pe scări, primul dormitor.
Trezeşte-te.
Hai să te îmbrăcăm.
Trezeşte-te, dle.
Mulţumesc.
Poţi fi turbat ca un câine de cum au mers lucrurile.
Poţi înjura şi blestema Parcele,
dar când vine sfârşitul,
trebuie s-o dai uitării.
E cu siguranţă o slujbă frumoasă.
Va fi îngropat lângă mama ta.
Tu eşti mama mea.
Puiul meu.
Nu văzusem niciodată New Yorkul.
Scuze, sunt prietenul lui Daisy.
Pe aici.
Daisy e cu cineva. Daisy !
- Daisy ! - Da !
Avem nevoie de garderobă.
Mă caută cineva ?
- Benjamin. - Bună.
Ce faci aici ?
M-am gândit să te vizitez,
să petrec puţin timp cu tine, dacă aş putea.
Aş fi vrut să mă fi sunat.
M-ai luat prin surprindere.
- Poţi să-i dai afară. - Nu.
Mulţumesc, sunt minunate.
Nu mi-am putut dezlipi privirea de la tine. Ai fost fascinantă.
Multumesc. Eşti foarte drăguţ să spui asta.
Mai bine mă schimb. Câţiva dintre noi mergem la o petrecere. Ai vrea să vii ?
Cineva mi-a spus de un restaurant care m-am gândit că ţi-ar plăcea.
Am făcut rezervare, pentru orice eventualitate.
Ştii, toţi dansatorii ies după spectacol.
- Bine. - Poţi să vii cu noi.
O să mă schimb, bine ?
Face coreografia pentru Ballets Russes. E minunată.
Mi-ai tăiat răsuflarea.
Scumpo. . .
El e David. E balerin la noi.
El e Benjamin.
- Ţi-am spus de el. - A, da.
Îmi pare bine.
Vă aduc ceva de băut.
Bine. Mersi.
Deci eşti prieten cu bunica ei ?
Sau aşa ceva ?
Aşa ceva.
Scuză-mă.
Haide.
Hei.
N-am ştiut că vii.
Doamne, Benjamin.
La ce te aşteptai ?
Ce, vrei să las totul baltă ?
Asta e viaţa mea.
Iubito ! Te duci în oraş ?
Vino.
O să te simţi bine. Sunt mulţi muzicieni, lume interesantă.
Nu e nevoie să faci asta. E vina mea.
Trebuia să fi sunat.
Am crezut că o să vin aici şi o să te cuceresc.
Daisy, haide !
- Hai să mergem. - Vin imediat.
Pare drăguţ.
Îl iubeşti ?
Aşa cred.
Mă bucur pentru tine.
Poate ne vedem acasă.
Bine.
Mi-a plăcut spectacolul !
A venit să-mi spună
că tatăl lui a murit.
N-aveai de unde să ştii.
Aveam 23 de ani. Nu-mi păsa.
Ce ai făcut după aceea ?
Nişte fotografii, cred.
Sunt în faţă, în geanta mea gri.
N-aveam să fiu dansatoare mai bună ca atunci.
Timp de 5 ani, am. . .
Am dansat peste tot.
La Londra, Viena, Praga.
N-am mai văzut astea.
Mamă. . .
N-ai vorbit niciodată de dans.
Am fost singura americană invitată să dansez cu Bolshoi. . .
Dulceaţă. . .
A fost nemaipomenit.
Dar Benjamin a fost mereu în mintea mea.
Şi mă trezeam spunând:
"Noapte bună, Benjamin. "
"Noapte bună, Daisy. "
A spus el asta ?
"Viaţa nu era aşa complicată.
Dacă vrei, ai putea spune că eu căutam ceva. "
Benjamin, dna La Tourneau s-a stins.
O scrisoare pentru dl Benjamin Button ?
Eu sunt.
Mulţumesc.
Dra Daisy Fuller.
O clipă. Luaţi loc, vă rog.
Sigur.
Uneori, suntem pe punctul de a ne ciocni fără să ştim.
Fie că e întâmplător, fie că nu, nu putem face nimic.
O femeie din Paris se ducea la cumpărături.
Dar îşi uitase haina şi s-a întors s-o ia.
Când şi-a luat haina, i-a sunat telefonul.
S-a oprit ca să răspundă şi a vorbit câteva minute.
În timp ce era la telefon, Daisy făcea repetiţii
pentru un spectacol la opera din Paris.
Şi în timp ce repeta, femeia, care terminase de vorbit,
ieşise să ia un taxi.
Un taximetrist tocmai lăsase un client
şi se oprise să-şi ia o cafea.
Şi în tot acest timp, Daisy repeta.
Şi taximetristul ăsta, care tocmai lăsase un client
şi se oprise să-şi ia o cafea,
a luat-o pe doamna care se ducea la cumpărături
şi pierduse celălalt taxi.
Taxiul se oprise pentru un bărbat care traversa strada,
care plecase la muncă cu 5 minute mai târziu decât de obicei,
pentru că uitase să-şi pună ceasul să sune.
În timp ce omul ăsta, care întârziase la muncă, traversa strada,
Daisy terminase repetiţia şi făcea un duş.
Şi în timp ce Daisy făcea duş,
taxiul aştepta în faţa unui butic femeia care lua un pachet
care nu fusese împachetat încă pentru că fata care trebuia s-o facă
se despărţise de prietenul ei cu o seară înainte şi uitase.
Când pachetul a fost împachetat, femeia, care era în taxi,
a fost blocată de o maşină de livrări.
În timpul ăsta, Daisy se îmbrăca.
Maşina de livrări s-a îndepărtat şi taxiul a putut pleca de pe loc,
în timp ce Daisy, care se îmbrăcase ultima,
o aştepta pe o prietenă care-şi rupsese un şiret.
În timp ce taxiul s-a oprit la un semafor,
Daisy şi prietena ei au ieşit pe uşa din spate a teatrului.
Şi dacă numai un lucru s-ar fi întâmplat altfel,
dacă şiretul ăla nu s-ar fi rupt,
sau dacă maşina de livrări s-ar fi urnit mai devreme,
sau dacă pachetul ar fi fost gata împachetat
pentru că fata nu s-a despărţit de prietenul ei,
sau dacă bărbatul şi-ar fi pus ceasul şi s-ar fi trezit mai devreme,
sau dacă taximetristul nu s-ar fi oprit să-şi ia o cafea,
sau femeia aia nu şi-ar fi uitat haina şi s-ar fi suit în primul taxi,
Daisy şi prietena ei ar fi trecut strada
şi taxiul ar fi trecut pe lângă ele.
Dar viaţa fiind ce e, o serie de vieţi şi incidente ce se intersectează,
fără controlul nimănui,
taxiul ăla n-a trecut pe lângă ele
şi taximetristul a avut un moment de neatenţie.
- Daisy ! - Şi taxiul ăla a lovit-o pe Daisy.
Daisy ! Ajutor !
Şi piciorul ei a fost zdrobit.
Daisy ?
- Cine ţi-a spus ? - Prietena ta mi-a trimis o telegramă.
Eşti foarte drăguţ că ai bătut atâta drum să vezi dacă sunt bine.
Şi tu ai face la fel pentru mine.
Doamne. . .
Uită-te la tine.
Eşti perfect.
Aş fi vrut să nu fi venit aici.
Nu vreau să mă vezi aşa.
Piciorul îi fusese rupt în 5 locuri.
Cu terapie, în timp, s-ar putea să meargă din nou.
Dar n-avea să mai danseze.
O să te iau acasă cu mine.
- Vreau să am grijă de tine. - Nu mă întorc la New Orleans.
Atunci o să stai aici, în Paris.
Nu înţelegi ? Nu vreau ajutorul tău.
Ştiu că-mi plâng de milă, dar nu vreau să fiu cu tine.
Am încercat să-ţi spun asta în New York. Dar tu nu asculţi.
Poate te răzgândeşti.
Nu mai suntem copii, Benjamin.
Nu te mai băga în viaţa mea.
Am fost îngrozitor de crudă.
Nu înţelegea.
Nu putea să mă vadă aşa.
"N-am plecat imediat.
Am stat la Paris o vreme ca să am grijă de ea. "
N-am ştiut niciodată asta.
Draga mea, poţi chema sora ?
M-am învăţat din nou să merg.
Am luat trenul până la Lourdes.
Ia să vedem.
E normal. Pulsul îi încetineşte.
O să se chinuiască să respire.
- O să fii bine ? - Da.
Bine, el scrie: "M-am întors acasă. "
Şi după aia sunt multe foi rupte.
"Am ascultat sunetul casei. "
Am citit asta deja.
A vărsat ceva pe el. E greu de citit, mamă.
Ceva despre navigat. Are vreo logică ?
Am învăţat să navighez o barcă veche de-a lui tata de la casa de lângă lac.
Nu pot minţi.
M-am bucurat de compania a una, două femei.
Sau poate trei.
Nu ştiu de ce te deranjezi, Sam, o să fie iar acolo mâine.
Mamă.
Şi în primăvara lui 1962. . .
S-a întors.
Vrei să ştii unde am fost ?
Nu.
Cum de n-ai scris ?
Ai dispărut aşa. . .
A fost ceva ce trebuia să fac singură.
Da, ei bine, nu te-am crezut niciodată egoistă.
Sper că nu mă înşel.
De obicei, nu mă înşel în privinţa oamenilor.
- Noapte bună, mamă. - Noapte bună, puiule.
Distracţie plăcută.
N-ai scos un cuvânt.
Nu vreau să stric momentul.
- Culcă-te cu mine. - Sigur.
Am rugat-o să vină cu mine.
Am navigat prin golf, de-a lungul Floridei.
Mă bucur că nu ne-am regăsit când aveam 26 de ani.
De ce spui asta ?
Eram atât de tânără.
Şi tu atât de bătrân.
S-a întâmplat când trebuia.
O să mă bucur de fiecare moment pe care-l am cu tine.
Pun pariu că pot sta aici mai mult decât tine.
Pun pariu că nu poţi.
Abia dacă ai vreun rid.
Eu am mai multe riduri în fiecare zi.
Nu e drept.
Mie-mi plac ridurile tale.
Amândouă.
Cum e să întinereşti ?
Nu prea pot spune.
Eu privesc întotdeauna prin ochii mei.
O să mă mai iubesti când o să am pielea bătrână şi lăsată ?
Tu o să mă mai iubeşti când o să am acnee ?
Când o să fac în pat ?
Când o să-mi fie frică de ce e sub scări ?
Ce ?
La ce te gândeşti ?
Mă gândeam cum nimic nu dăinuie.
Şi ce păcat e.
Unele lucruri dăinuie.
Noapte bună, Daisy.
Noapte bună, Benjamin.
Mamă ?
Când l-ai cunoscut pe tata ?
La ceva timp după aia.
I-ai spus de Benjamin ?
Ştia destul, draga mea.
Mamă !
Queenie !
E cineva ?
Bună, dnă Carter, sunt eu, Benjamin. Unde e toată lumea ?
O, Benjamin. Queenie a murit.
Îmi pare atât de rău.
O să-mi fie dor de tine, Queenie.
Îmi pare rău pentru pierderea ta. A fost o femeie grozavă.
Cele mai sincere condoleanţe.
Mulţumesc.
Am îngropat-o lângă dragul ei domn Weathers.
Şi ca să avem amintirile noastre,
am vândut casa tatei de pe Esplanade.
E o casă veche minunată, dragule.
Cred că o să fim foarte fericiţi aici.
Ce poveste lungă de familie aveţi aici.
Fac parte din casă.
Vino.
Trebuie să vedem dormitorul mare.
Ne-am cumpărat un duplex.
Am adorat casa aia.
Mirosea a lemne de foc.
Nu. . .
Nu te opri, draga mea.
"A fost una dintre cele mai fericite perioade din viaţa mea. "
Nu aveam nicio mobilă.
Făceam picnicuri în sufragerie.
Mâncam când aveam chef.
Stăteam treji toată noaptea, când vroiam.
Am jurat să nu ne lăsăm pradă rutinei, să ne culcăm la aceeaşi oră.
Trăiam pe salteaua aia.
Vecina noastră, o dnă Van Dam, era terapeută.
Stăteam la 4 străzi de o piscină publică.
Ştii, ai mai fi putut avea câţiva ani,
dar ai ales să faci ceva atât de special şi de unic,
încât n-o puteai face decât o perioadă scurtă de timp.
Chiar dacă nu s-ar fi întâmplat nimic,
tot ai fi fost unde eşti acum.
Nu-mi place să îmbătrânesc.
Pun prea mult clor aici.
Îţi promit că n-o să mă mai las niciodată pradă autocompătimirii.
Şi cred că exact acolo şi atunci
şi-a dat seama că niciunul dintre noi nu e perfect pentru totdeauna.
Esplanade STUDIO DE DANS
Îşi găsise liniştea.
Şi-a deschis un studio şi învăţa fete tinere să danseze.
Şi întindeţi.
Întoarceţi-vă invers. Şi punctaţi, punctaţi, punctaţi.
Excelent.
Mi-a plăcut ora.
- Noapte bună, dră Daisy. - Noapte bună.
Îmi place să te privesc.
Dansul înseamnă ţinută.
Ţinuta trupului.
Mai devreme sau mai târziu, pierzi ţinuta asta şi n-o mai recuperezi.
M-am gândit că te-ai născut în 1918.
Acum 49 de ani.
Eu am 43.
Avem aproape aceeaşi vârstă.
Ne întâlnim la mijloc.
În sfârşit, ne-am ajuns unul pe altul.
Stai.
Vreau să-mi amintesc de noi exact cum suntem acum.
Sunt însărcinată.
Ştii, jur că sora s-a înşelat şi a spus că e băiat.
Dar eu cred că e fată.
Ştiu că ţi-e teamă.
N-o ascund.
Bine.
- Care e cea mai mare temere a ta ? - Un copil născut ca mine.
Atunci o să-l iubesc si mai mult.
Bine.
Cum pot fi tată când mă îndrept în cealaltă direcţie ?
Nu e drept faţă de copil.
Nu vreau să fiu povara nimănui.
Scumpule, toţi o sfârşim în scutece.
Voi găsi o soluţie.
Vreau asta si o vreau cu tine.
Vreau să ai tot ce-ţi doreşti, tot.
Doar că nu sunt sigur cum să împac asta. . .
Ai spune unui orb că nu poate avea copii ?
Poftiţi.
O să fii tată cât o să poţi.
Ştiu consecinţele. Le-am acceptat.
A te iubi înseamnă totul pentru mine.
Trebuie să fac pipi.
Cea mai bătrână femeie care a trecut înot Canalul Mânecii
- ...a sosit azi în Calais. - Păstrează restul.
L-a traversat în 34 de ore, 22 de minute şi 14 secunde.
Elizabeth Abbott de 68 de ani a sosit în Greenwich la 17:38,
epuizată, dar fericită.
Dnă Abbott, cum aţi rezuma în cuvinte această realizare ?
Bănuiesc că
orice e posibil.
- Bine ? - Da.
- Eşti gata ? - Mulţumesc.
Mulţumesc tuturor.
- Da. - Sunteţi foarte drăguţi.
În primăvară, într-o zi ca oricare alta...
Mă întorc într-o oră !
Iubito !
Trebuie să chemi o ambulanţă !
Se naşte copilul.
Centrala, am nevoie de o ambulanţă.
- Se naşte copilul. - Napoleon 2714.
Poftim. Respiră.
Respiră adânc. Împinge.
Încă o dată. Respiră.
Aşa. Bine.
Toată lumea e bine. E o fetiţă perfect sănătoasă.
Iubito. . .
A născut o fetiţă de 2,4 kg.
I-ai numărat degetele de la picioare ?
E perfectă.
"Şi am numit-o după mama mea, Caroline. "
Benjamin ăsta a fost tatăl meu ?
Şi aşa îmi spui ?
Scuză-mă.
Există toate ingredientele unei furtuni mari,
de categoria 5 chiar.
Ştiu că e greu, dar nu poţi fuma aici.
Nimeni nu poate spune cu exactitate unde o să lovească,
dar trebuie să ne luăm după îndrumări, să încorporăm informaţia
şi să v-o transmitem.
"Ai crescut cum a promis doctorul: normală si sănătoasă. "
Va trebui să-i găseşti un tată real.
Despre ce vorbeşti ?
O să aibă nevoie de cineva cu care să îmbătrânească.
O să înveţe să accepte orice se întâmplă. Te iubeşte.
Iubito, are nevoie de un tată, nu de un partener de joacă.
- E din cauza mea ? - Fireşte că nu.
- Vârsta mea începe să te deranjeze ? - Nu.
Asta vrei să-mi spui ?
Nu ne poţi creşte pe amândoi.
A fost prima ta aniversare.
Am dat o petrecere pentru tine.
Casa era plină de copii.
- Ce faci ? - Hei, omule.
Până o să-ţi dai seama, o să fie la liceu, dându-şi întâlniri.
Am vândut casa de vară de la Lacul Pontchartrain.
Am vândut "Nasturii lui Button".
Am vândut barca lui tata, am pus totul într-un cont de economii.
Şi ca tu şi mama ta să puteţi avea o viaţă,
am plecat,
înainte să-ţi poţi aminti de mine.
"Am plecat doar cu hainele de pe mine. "
Nu vreau să citesc asta acum.
Poţi să-mi spui unde s-a dus ?
Chiar nu ştiu.
E pentru mine.
Anul 1970. Aveam 2 ani.
"La mulţi ani !
Aş fi vrut să te fi putut pupa de noapte bună. "
Sunt toate pentru mine.
Cinci: "Aş fi vrut să te fi putut dus la prima zi de şcoală. "
Sase:
"Aş fi vrut să fi putut fi acolo să te învăţ să cânţi la pian. "
Anul 1981 , 13.
"Aş fi vrut să fi putut să-ţi spun să nu te ţii după vreun băiat.
Aş fi vrut să te fi putut ţine în braţe, când ai avut inima frântă.
Aş fi vrut să fi putut fi tatăl tău.
Nimic din ce-am făcut n-o să poată înlocui asta. "
Bănuiesc că s-a dus în India.
"Dacă mai are vreo importanţă, nu e niciodată prea târziu,
sau, în cazul meu, prea devreme,
să fii oricine vrei să fii.
Nu există limită de timp. Începe oricând vrei.
Poţi să te schimbi sau să rămâi la fel. Nu există reguli.
Putem ori profita, ori nu. Eu sper ca tu să profiţi.
Sper să vezi lucrurile care te mişcă.
Sper să simţi lucruri pe care nu le-am simţit niciodată.
Sper să întâlneşti oameni cu puncte de vedere diferite.
Sper să duci o viaţă de care să fii mândră.
Şi dacă-ţi dai seama că nu eşti,
sper să ai tăria
"s-o iei de la capăt. "
A fost plecat multă vreme.
Ne vedem joia viitoare.
- Noapte bună, dră Daisy. - Noapte bună, scumpo.
Îmi pare rău, închidem.
Pot să te ajut ?
Ai venit să iei pe cineva ?
De ce te-ai întors ?
Mamă ?
Eşti gata ?
Mamă, ce e ?
Am auzit o poveste foarte tristă despre un prieten comun
pe care nu l-am văzut de foarte mult timp.
Caroline, el e Benjamin.
L-ai cunoscut când erai foarte mică.
- Bună. - Bună.
Hei.
Scuze, am crezut că ai terminat.
El e un prieten de familie.
Benjamin Button, el e soţul meu, Robert.
Îmi pare bine.
Încântat.
Mi-a făcut mare plăcere să te cunosc.
- O să fim în maşină, draga mea. - Bine.
Pa.
Doar închid.
E frumoasă.
Ca mama ei. Dansează ?
- Nu foarte bine. - Asta o moşteneşte de la mine.
E o scumpete de fată.
Pare puţin pierdută.
Dar cine nu e la 12 ani ?
Multe la ea îmi amintesc de tine.
Soţul meu e văduv sau a fost văduv.
E foarte bun. Deştept. Un om cu spirit de aventură.
A fost un tată grozav.
Bine.
Eşti mult mai tânăr.
Doar pe din-afară.
Ai avut dreptate.
Nu v-aş fi putut creşte pe amândoi.
Nu sunt atât de tare.
Şi, unde stai ?
Ce o să faci ?
Stau la hotelul Pontchartrain de pe bulevard.
Nu stiu ce o să fac.
Dar. . .
Mă aşteaptă.
Îmi amintesc de asta.
- El era ? - Priviţi imaginile din satelit.
Uraganul şi-a schimbat direcţia. O să lovească în curând.
Ar trebui să fac ceva ?
Se fac aranjamente pentru a muta oamenii, dar depinde de tine.
Nu, nu, noi rămânem.
Te anunţ dacă se schimbă ceva.
"În noaptea aia, în timp ce aşteptam şi mă întrebam de ce m-am întors,
cineva a bătut la usă. "
Intră.
Eşti bine ?
Îmi pare rău, nu ştiu ce caut aici.
Nimic nu dăinuie.
N-am încetat niciodată să te iubesc.
Dar Benjamin, sunt femeie bătrână acum.
Sunt lucruri pe care nu le uiţi niciodată.
Mulţi nici măcar nu ştiu că ai fost la închisoare.
Îţi spun că şi mie mi s-a luat, pentru că
dacă tot nu îţi dau un premiu gen "Omul anului",
ar putea înceta să te mai clasifice drept fost condamnat,
lucru care mie mi se pare nedrept.
Noapte bună, Benjamin.
Noapte bună, Daisy.
Şi după cum ştiam că o să fac,
am privit-o plecând.
Ăsta e ultimul lucru pe care l-a scris.
La ceva vreme după ce tatăl tău s-a stins,
a sunat cineva.
Alo ?
Da, la telefon.
Îmi pare rău, nu înţeleg.
E casa de pe colţ.
Intră.
- Sunt Daisy Fuller. - David Hernandez,
de la Parohia Orleans, Departamentul de Asistenţă Socială pentru Copii.
Stătea într-o clădire compromisă.
Poliţia a găsit ăsta la el.
Adresa asta. Are numele dv în el.
E foarte bolnav. A fost dus la spital.
Nu pare să ştie cine sau unde e. E foarte tulburat.
I-am spus dlui Hernandez că Benjamin e unul de-al nostru.
Dacă are nevoie de un loc unde să stea, poate să stea aici.
Benjamin ?
Cânţi frumos.
Nu-i place să fie atins. Uneori ştie, alteori nu ştie unde e.
Doctorii spun, în lipsa unei teorii mai bune,
că are un început de demenţă.
Îţi aminteşti de mine ?
Eu sunt Daisy.
Eu sunt Benjamin.
Îmi pare bine, Benjamin.
Te superi dacă stau cu tine ?
Mi-ar plăcea mult să te aud cântând.
Te cunosc ?
Vreau mic dejun.
Şi în fiecare zi, treceam pe-acolo ca să mă asigur că e bine.
- Tocmai ai mâncat. - Ba nu.
Doar ce-ai mâncat, dle Benjamin.
Să nu credeţi că nu ştiu ce faceţi ! Sunteţi toti nişte mincinoşi !
Nu crede că doar ce-a mâncat micul dejun.
Acum...
Ia să vedem dacă nu găsim altceva să faci.
Am impresia că sunt multe lucruri de care nu-mi pot aminti.
Cum ar fi, scumpule ?
Parcă...
Parcă am trăit o viaţă întreagă
si nu-mi amintesc cum a fost.
E în regulă.
E în regulă să uiţi unele lucruri.
De multe ori uita cine sau unde era.
E acolo sus, pe acoperiş.
Nu era uşor.
Benjamin.
Pot să văd tot ! Pot să văd râul mare !
Aşa e, vezi tot, scumpule.
Văd cimitirul unde a fost mama îngropată şi toţi ceilalţi oameni.
Vreau să cobori !
Dacă aş putea zbura ?
Am cunoscut un om care putea zbura.
Dacă vii jos, îţi povestesc despre el.
Să urce cineva acolo.
Avea 5 ani, când m-am mutat acolo.
Aproape aceeaşi vârstă pe care o aveam eu când l-am întâlnit.
"Asta e poza Bătrânului Om-Cangur la orele cinci după amiaza,
când şi-a primit picioarele frumoase din spate. "
Zilele treceau...
Şi l-am privit uitând să meargă şi
- ...să vorbească. - Cum mă cheamă ?
Eu sunt Daisy.
Poţi să spui "Daisy" ?
În 2002, au pus un ceas nou la gară.
Şi în primăvara lui 2003...
S-a uitat la mine
şi am ştiut că ştia cine sunt.
Apoi a închis ochii ca şi cum
s-ar fi culcat.
Aş fi vrut să-l fi cunoscut.
Acum îl cunoşti.
Mamă, cred că ar trebui să mă duc să văd ce se întâmplă.
Noapte bună, Benjamin.
Ne aşteptăm la inundaţii,
judecând după daunele din aripa 9...
Unii oameni sunt născuţi să stea lângă un râu.
Unii sunt trăsniţi de fulger.
Unii au ureche muzicală.
Unii sunt artişti.
Unii înoată.
Unii se pricep la nasturi.
Unii se pricep la Shakespeare.
Unii sunt mame.
Şi unii dansează.
SubRip by Driv3r
STRANIA POVESTE A LUI BENJAMIN BUTTON