Traducerea si adaptarea: DVD RETAiL
Sync: Jondak The.Dark.Half.1993.1080p.BluRay.x264-SADPANDA
JUMĂTATEA ÎNTUNECATĂ
Dra Bird...
a spus...
cu seninătate...
Te deranjează asta, băiete?
Nu te simţi ameţit? Ca şi cum ai leşina?
- Nu, dle. - Bine.
E din cauza scrisului, Thad.
Asta se întâmplă de când ai început să scrii povestirile acelea.
Stai pe întuneric şi te chiorăşti să vezi.
Asta e, doctore? E din cauză că-şi forţează ochii?
E posibil, dar cum rămâne cu trilurile pe care le aude?
Uneori, un miros sau un sunet indică mai mult decât oboseala ochilor.
Nu cred că e ceva grav, dar va trebui să te supraveghem, Thad.
- Vrei să devii scriitor, nu-i aşa? - Da, dle!
Dacă e aşa de hotărât, ar trebui să-i luaţi o maşină de scris.
Am găsit una la mâna a doua şi am economisit nişte bani pentru ea.
Poate că ar trebui să mergem s-o cumpărăm. Ce zici, Thad?
E ora 7:30, Thad. O să pierzi autobuzul.
Trebuie să pleci.
Thaddeus!
Doamne, toate astea le-a scris într-o singură dimineaţă?
Thaddeus!
S-a întâmplat ceva cu Thad Beaumont.
Rămâneţi la locurile voastre!
Thad? Ai păţit ceva, dragul meu?
Deschidere de 5 cm, în partea din stânga sus a lobului anterior.
- Tensiunea se menţine la 12 cu 8. - Îl deschid!
Dumnezeule!
Înregistrez fluctuaţii ale sângelui.
Hilary, nu uita unde te afli!
Respiraţia e normală. Pulsul e 65.
- Trimiteţi pe cineva, urgent! - Ce naiba e asta?
Nimic. Cândva, a fost un geamăn. Acum nu mai e nimic.
- Un geamăn? - Nenăscut, absorbit în sistem.
Continuăm cu 18 unităţi de Diazepam.
Avem un ochi şi o parte dintr-o nară.
Doi dinţi. Unul din ei are o carie mică.
Acum un an, avea dimensiuni submicroscopice.
Nu ştiu cum, dar... a început din nou să crească.
- Incredibil! - Nu mă întreba de ce.
Ştiu doar că am localizat un tip de tumoare foarte rar.
Era cât pe ce să-l coste viaţa. Dar cred că am descoperit-o la timp.
Tensiunea arterială a crescut puţin.
Ce naiba...
23 de ani mai târziu
Mi-o dai şi mie, te rog?
- William... Nu face asta, amice. - Îmi cer scuze.
E un redactor înnăscut. E chiar aşa de prost?
Probabil că da. Stai aşa. Am ceva pentru tine.
Ce neîndemânatic sunt.
Jucaţi-vă cu astea.
- Ce părere ai, mami? - Stai un pic. Sunt la ultima pagină.
Nu e cine ştie ce, nu-i aşa?
Cum adică? E minunat.
Am lucrat toată noaptea şi n-am făcut decât nouă pagini.
Dar sunt nouă pagini perfecte.
Dar e un best-seller?
Cui îi pasă? Va fi o carte extraordinară, Thad.
Scrii foarte bine.
Nu e chiar aşa de uşor.
Suntem fiinţe omeneşti. La plural.
Fiecare dintre noi este alcătuit din două fiinţe distincte.
Una este cea exterioară, pe care o arătăm lumii.
E o fiinţă inhibată, timidă, adesea dominată de minciuna patologică.
Cealaltă este eul nostru interior.
Fiinţa noastră adevărată, pasională, dezinhibată, senzuală...
Cei mai mulţi dintre noi o ţinem ascunsă, ferecată.
Dar un scriitor de ficţiune nu e nevoit s-o ascundă.
El poate s-o lase să se manifeste, să trăiască, să respire, să petreacă.
Îi poate da libertatea să exploreze noi teritorii.
De fapt, e obligat să facă asta. E un lucru esenţial pentru el.
Scriitorul trebuie să-şi descătuşeze eul interior.
Trebuie să-l lase să-şi spună cuvântul.
Altfel, opera lui va fi inhibată, timidă, lipsită de pasiune.
Va fi doar o droaie de minciuni.
Să ne oprim. Am lucrat toată noaptea. Eul meu interior m-a ţinut treaz.
Nu uitaţi că povestirile voastre trebuie să fie gata până miercuri!
Îmi daţi un autograf pe cartea dv.?
Pentru Fred. Fred Clawson.
Nu e cartea mea.
- Nu e cartea dv.? - Nu. Priveşte.
Poza e falsă. Şi numele la fel, George Stark.
Ştiu tot.
Acum e rândul meu să spun povestea.
E vorba despre un scriitor. Să zicem că-l cheamă Beaumont.
Scrie câteva cărţi erudite despre tineri afacerişti şi homosexuali.
Criticii îl aclamă, dar nimeni nu-l cumpără, aşa că îşi schimbă stilul.
Începe să scrie despre femei goale şi bărbaţi duri.
Imaginează un personaj necruţător.
- Machine. - Da.
Alexis Machine.
Îşi spune George Stark, ca mama lui să nu afle că scrie porcării.
Pune o poză falsă pe spate şi vinde un milion de bucăţi.
Aşa că mai scrie trei cărţi, care intră în top, iar el devine bogat.
- Nu chiar aşa de bogat. - Destul de bogat.
Şi acum, ce urmează să scrie?
O să-mi scrie mie un cec gras, dacă vrea să nu spun nimănui despre asta.
Şi dacă nu vrea? Ce te faci dacă nu-i pasă?
Ba vrea şi îi pasă.
Şi dacă lui nu-i pasă, celorlalţi le va păsa.
E o farsă de mari dimensiuni.
Există un milion de americani care aşteaptă să dea 29 şi ceva de dolari
pe următoarea carte a lui George Stark.
Ei au încredere în George Stark.
Cred că scrie de întâmplări reale, pe care, poate, chiar le-a trăit.
Dacă află că au fost minţiţi, s-ar putea să nu mai bage mâna în buzunar.
Nu cred că tu şi colaboratorii tăi vreţi să vă asumaţi riscul ăsta.
De unde ai aflat despre asta?
Mi-a spus o fată care lucrează pentru redactorul tău.
Eu locuiesc în New York. lar ea mi-a povestit tot.
Cum ar spune Machine, " La ora 9 a venit. La ora 10 era rezolvată."
Am mai scris eu despre jigodii, dar niciuna nu e mai josnică decât tine.
Poate scrii şi despre mine vreodată.
O să scriu. Şi te voi face să suferi, înainte să mori!
Trebuie să prind autobuzul spre New York. Mai gândeşte-te.
Pentru " Fred"?
Da.
Vorbeşte cu oamenii tăi. Întreabă-i cât valorează tăcerea mea.
Te sun în câteva zile, să negociem planul după care voi primi banii.
Şi mulţumesc pentru autograf.
Thad, nu-ţi face griji. Vom găsi noi o soluţie.
E strigător la cer. Exact asta-mi lipsea!
Haide să mă ajuţi. S-au trezit amândoi.
Cine e cel mai cuminte băiat? Eşti ud tot!
Bine, bine...
Ai răbdare, zvăpăiatule!
Ştiu cum să scapi de tipul ăsta. Pune-l la pământ.
Mi-ar plăcea să-l pun la pământ... Ticăloasă mică!
Ar trebui să pun mâna pe el. Asta ar face Alexis Machine.
l-ar tăia scula şi i-ar îndesa-o în gură,
ca toată lumea să afle că el a vorbit.
Cum aş putea să-l pun la pământ?
Du-te şi declară presei că tu eşti George Stark.
Mâncaţi bine, copii.
Dacă fac ce spune mama voastră, vom mânca hrană pentru pisici.
Thad Beaumont poate vinde destule cărţi ca să nu ne trezim în stradă.
Voi ce credeţi?
E timpul să ne luăm rămas bun de la "unchiul" George?
Cred că decizia e unanimă.
Nu!
- La naiba! - E în regulă.
- Cred că l-am ţinut prea mult. - Dimpotrivă, va fi delicios.
Asta-i tot, Rick. Nu vreau să-i dăm bani ticălosului ăsta.
Cel mai corect e ca publicul să afle adevărul.
Vreau să ştiu dacă eşti de acord. Stark îţi aduce mult mai mulţi bani.
Dacă nu vrei s-o fac, o să mă mai gândesc...
Da.
Categoric. Sigur.
- Miriam? E şi ea acolo? - Glumeşti?
Ce faceţi acolo? Vă împăcaţi?
Nici gând. Suntem hotărâţi să mergem mai departe cu divorţul.
Miriam e partenera mea de afaceri. Trebuie să fie şi ea de acord.
E la celălalt telefon.
Noua ta carte va câştiga premii şi se va vinde în 200.000 de exemplare.
Cine are nevoie de George Stark? Te ajutăm noi să scapi de el.
Eu o să dau un comunicat de presă, iar tu o să apari la televiziune.
Ce pot să mai spun decât... Aleluia!
Ai auzit-o, Thad. Ai susţinerea noastră totală.
La revedere, Thad. Sărută-i pe copii din partea mea.
- La revedere. - Vorbim mai încolo.
N-ar trebui să scrie porcării din astea.
Avem alţi clienţi care ne aduc profit din romane de doi bani.
Mie îmi plac porcăriile astea.
Pe George Stark îl citesc de plăcere, iar pe Thad Beaumont, de nevoie.
De asta locuim fiecare de cealaltă parte a oraşului.
Să ne întoarcem la afacerile noastre.
Deci l-am omorât pe George Stark. Asta-i bine.
Poate încep să se vândă cărţile lui Beaumont.
Mai ştii? S-au întâmplat şi lucruri mai ciudate decât asta.
Nu eşti prea convins, nu-i aşa?
E vorba de bani. Ne-am obişnuim să trăim bine. Dacă renunţăm la asta...
Recunoaşte că nu vrei să renunţi la George. Te-ai ataşat de el.
Da. Ţi se pare chiar aşa de ciudat?
Lucrez cu el de mult timp.
M-am obişnuit cu el. Îmi place să-l am în preajmă.
Te lasă să faci, să spui sau să fii ce vrei. E tovarăşul tău de băutură.
- Liz, eu nu sunt un alcoolic. - Dar George Stark este.
Tu ştii cum eşti când scrii cărţile alea?
E ca şi cum l-aş vedea pe dr. Jekyll transformându-se în dl Hyde!
Nu crezi că exagerezi? Eu nu violez chelneriţe.
Thad Beaumont s-a lăsat de băutură şi a renunţat la fumat acum 3 ani.
George Stark n-a făcut asta.
Ca să nu mai vorbesc de toanele tale.
Câteodată spui nişte lucruri atât de răutăcioase.
Liz, ăsta sunt eu. Toate astea fac parte din mine.
Chiar şi urâţenia face parte din mine.
"Machine a îndreptat lama în jos şi a tăiat cureaua de brici în două."
"O bucată din ea a căzut pe jos, ca o limbă secţionată."
"Taie-l acum, spuse Jack Rainsley. Vreau să văd sângele curgând."
"Halstead îşi strânse ochii, dar lama trecu lejer prin pleoapa stângă,"
"perforând pupila cu un zgomot înfundat."
"M-am întors, spuse Machine."
"M-am întors din morţi,"
"dar tu nu pari foarte încântat, nerecunoscătorule!"
Sper că nu căutaţi semnificaţia socială a acestui text,
dle Donaldson.
Pentru că nu are aşa ceva.
Tu eşti cel din New York. Te recunosc după frizură.
Mike Donaldson, "People Magazine". Tu eşti fotograful?
Da, dle. Homer Gamache, la dispoziţia dv.!
lar tu eşti Thad Beaumont. Te-am văzut în oraş.
Cine-ar fi crezut că eşti o celebritate?
Nu eu sunt celebru, ci George Stark.
De asta suntem noi aici, ca să schimbăm asta.
Haideţi, copii. Să mergem.
- Thad, îmi iei tu poşeta, te rog? - Da.
E în regulă. Am luat geanta cu scutece.
- Aveţi o casă superbă. - Mulţumesc. Scuzaţi-mă.
Când Thad predă, nu putem veni aici. Trebuie să rămânem în oraş.
Trudy, îţi mulţumesc că ai venit. Suntem foarte ocupaţi.
N-au fotografiat copiii, nu-i aşa?
- Nu. - Bine.
Cei ce răpesc copii ar putea să vadă pozele şi ar putea intra la idei.
Nu te teme, nu-i fotografiază nimeni.
Nu cât sunt eu aici. Oamenii ăştia fac multă mizerie, nu-i aşa?
Să mergem sus. N-aveţi ce face aici.
Fac nişte cataloage de fotografii care s-ar putea să te intereseze.
Poze cu ursuleţi de pluş care zac în sicrie.
O să fac un album cu ele.
Va fi un comentariu perfect la adresa modului american de a muri.
La adresa absurdităţilor pe care suntem nevoiţi să le suportăm.
Urăsc înmormântările. De fapt, urăsc orice aspect absurd al existenţei.
O să-ţi arăt albumul când va fi gata. Poate vrei să scrii textul.
N-ai cine ştie ce privelişte!
Dacă aş fi avut o fereastră aici, aş fi privit lacul toată ziua.
Ăsta e locul în care a apărut George Stark. Aici, în camera asta.
Văd că ai o maşină de scris veche.
Da, o am de când eram copil. Încă o mai folosesc. Nu şi George.
- Glumeşti? - Nu. Nu-i plac maşinile de scris.
George scrie cu un creion din ăsta. Aşa a făcut încă de la început.
- Tu vorbeşti serios? - Ăsta-i adevărul.
- A fost greu să-l creezi pe George? - Nu.
Stăteam aici într-o seară. Am pus mâna pe un creion din ăsta.
S-a făcut brusc miezul nopţii, iar eu scrisesem deja 16 pagini.
Ca şi cum George s-ar fi trezit şi ar fi început să vorbească.
Iartă-mă că-ţi spun, dar un astfel de comportament
ar putea fi interpretat ca un simptom clasic de schizofrenie.
Te iert pentru remarca asta, dar nu cred că lui George i-ar plăcea.
Nu cred că lui George i-ar plăcea toate lucrurile astea.
Nu aşa îşi imaginează el o dimineaţă plăcută.
De fapt, cred că ţi-ar fi mâncat "ouăle" la micul dejun!
- Thaddeus. Elisabeth. - Bună, Digger.
Sper să nu te deranjeze nebunul ăla de Homer.
Mi-a spus că vrea să construiască un mormânt fals.
Un mormânt fals?
l-am spus să nu calce pe morţi.
Să folosească un loc unde nu-i nimeni îngropat.
Şi atunci, mi-am amintit că tu ai un loc de veci,
pe care l-a cumpărat tatăl tău, lângă mormântul lui şi al mamei tale.
l-am propus să-l folosească pe ăsta. Sper că nu te deranjează.
Aici vrea să-l pună.
George Stark 1985-1991 "Un tip nu foarte de treabă"
Asta a fost ideea mea. Mi-a venit când făceam poze cu ursuleţi.
Nu-i aşa că-i distractiv? Ţi-am spus eu că fac treabă bună.
Nu ţi se pare ciudat, Thad? E ca şi cum ai sta pe mormântul tău.
- Deja cred că exagerăm. - Da...
E distractiv. Celor din New York o să le placă, o să vedeţi.
Modul american de a muri.
Asta e! O ultimă absurditate pentru bătrânul nostru George.
Haideţi odată, că pierdem lumina.
- Fotografiază-l doar pe Thad. - Nu, nu...
Apropiaţi-vă de piatră. O să dureze doar o secundă...
La naiba, zici că-i adevărat!
- Ce sunt astea? - Asta e!
Ce-aţi zice să... Poftim? Da, bine.
E mult mai bine.
- Acum daţi mâna unul cu altul. - Să dăm mâna?
Da, daţi-vă mâna deasupra pietrei. E mai distractiv aşa.
Asta e. Zâmbiţi!
Zâmbiţi cu toată faţa, ca şi cum v-aţi distra de mama focului!
- Chiar ne distrăm. - Şi toată lumea va vedea asta.
Îţi pare rău că ai făcut asta?
Regret doar două lucruri. În primul rând, arătăm ca nişte idioţi.
Şi în al doilea rând?
Nu ne mai putem feri de publicitate. Până acum, ne-a fost uşor s-o facem.
Vei fi foarte popular, apoi te vor uita
şi pe urmă vei câştiga un Pulitzer.
- Ce vrei mai mult decât atât? - Nimic.
Eşti sigur?
Da.
Era odată un calic pe nume Dave care ţinea o târfă moartă în peşteră.
"Recunosc, sunt îngrozitor", zice el, "dar gândiţi-vă cât am economisit. "
Cred că glumeşti. La ora unu dimineaţa?
Ăsta seamănă cu...
Ce naiba se întâmplă?
Modul american de a muri, Homer. Fără nici cea mai mică absurditate.
Calmează-te, Digger. Trimit imediat pe cineva acolo.
E Digger Holt.
- lar a văzut vreo fantomă? - Da.
- Unde e Norris? - Pe teren. Vrei să dau de el?
Nu, mă duc eu. Mă găseşti la cimitirul Homeland.
Eu voi fi aici. Poliţia din Castle Rock...
Aici e, şerifule. Nu arată exact cum ţi-am spus?
Ca şi cum cineva a săpat ca să iasă de acolo?
Ca şi cum ar fi fost îngropat de viu şi a ieşit afară?
Cineva a săpat o groapă în cimitir. Asta-i tot şi nimic mai mult.
Dar cineva a fost acolo, şerifule.
Uite, şi-a proptit mâinile în pământ, ca să iasă afară.
Oricine ar fi fost, a coborât în groapă ca să sape.
După părerea mea, avem de-a face cu un caz de vandalism.
Aici au făcut fotografia pentru revistă.
Da, poza cu familia Beaumont. Am văzut-o.
Ăsta e locul familiei Beaumont.
Groapa asta e pe locul în care au construit mormântul acela fals.
E doar o groapă în pământ.
Las-o baltă, Digger. Umple-o la loc şi uită de ea.
Şerifule, aici Marty. Eu şi Norris l-am găsit pe Homer Gamache.
E mort. Cineva l-a făcut bucăţi.
Ai grijă la maşină!
Iisuse!
Tipul de vizavi l-a văzut pe Homer luând un autostopist la unu noaptea.
Era un bărbat alb.
Credem că l-a ucis ca să-i ia camionul.
Am trimis deja descrierea vehiculului.
l-a luat proteza de la picior.
Nu i-a luat-o. E acolo.
Cu asta l-a bătut. Cu propriul lui picior de lemn.
Era doar un om bătrân, ticălosule.
Mai bine îl pocneai, îi luai camionul şi îl lăsai să trăiască.
De ce ai făcut asta? Sper să am ocazia să te întreb asta în persoană.
Toată lumea să caute camionul. Vreau să-l prind pe nenorocitul ăla!
Nu-mi vine să cred. L-a condus aşa?
A venit aşa tocmai din Maine?
Nu-mi vine să cred.
- Cum a fost la New York? - Zgomotos.
M-am săturat să aud mereu aceleaşi întrebări.
"Ce poţi spune despre creioane?" "De ce i-am făcut dosar penal?"
"De ce e Machine aşa de popular?"
- Mulţumesc, Donna! - Pentru puţin. Sunt copii minunaţi.
Da, dar pot să-ţi dea bătăi de cap. Salut-o pe mama ta din partea mea.
- Sunteţi Elisabeth Beaumont? - Da. Alan?
- Soţul dv. e acasă? - Da. Alan, e vreo problemă?
E în regulă, îi cunosc. Trebuie să vorbim cu Thad, Liz.
Desigur. Intraţi, mă duc să-l chem.
Alan, ce cauţi în Ludlow?
- Sunteţi Thaddeus Beaumont? - Da.
Ce se întâmplă, Alan?
Suntem aici pentru a vă interoga în legătură cu o infracţiune majoră.
- Ai dreptul să nu spui nimic. - Ce se întâmplă?
Ai dreptul la un avocat. Dacă nu-ţi permiţi unul, vei primi din oficiu.
Nu ştiu ce cauţi la 250 km de zona ta de jurisdicţie,
sau de ce te uiţi la mine de parcă aş fi ultimul om din lume,
dar nu răspund la nicio întrebare până nu-mi spui ce se petrece.
- E vorba de Homer Gamache. - Fotograful? Ce-i cu el?
- A fost ucis. - De cine?
- Există dovezi că tu eşti făptaşul. - Alan, cred că glumeşti.
Vrem să ştim unde aţi fost vinerea trecută, de la ora 23 la unu noaptea.
Am fost plecat la New York. M-am întors azi, mai devreme.
Cât timp ai stat acolo?
Am plecat vineri din Bangor, cu avionul de ora 4.
Te-a întâlnit cu cineva acolo? Ai făcut ceva în noaptea aceea?
Mi-am sunat agentul, pe Rick Cowley, ca să-l anunţ că vin.
- L-ai sunat, dar nu v-aţi întâlnit. - Crezi că te mint?
Trebuie să iau în calcul şi varianta asta.
Din câte te cunosc eu, nu eşti omul care să facă aşa ceva.
Dar trebuie să-mi fac meseria.
Sună la compania aeriană sau la hotel.
Ei trebuie să ştie la ce oră m-am cazat.
Alan, n-am mai fost în Castle Rock de câteva săptămâni.
Nu înţeleg de ce vrei să dai vina pe Thad.
Pentru că el crede că sunt vinovat.
Te simţi bine?
Iubitule, te simţi bine?
- Te simţi bine? - Da, e în regulă.
Dacă se dovedeşte că e o eroare,
o să-l găsesc pe cel care a greşit identificarea şi o să-l jupoi de viu.
Ce identificare? Ce dovezi aveţi?
Şi de ce eu?
În primul rând, datorită legăturii dintre tine şi Homer.
Fotografiile.
- Una e făcută în cimitirul Homeland. - Aşa, şi?
Cineva a fost acolo şi a săpat o groapă pe locul familiei tale.
O groapă îndeajuns de mare pentru a încăpea un om în ea.
Homer a fost ucis la o distanţă mai mică de un kilometru şi jumătate.
Nu se poate, Thad. Cineva a pus tot la cale...
E ticălosul ăla de Clawson!
Cine?
Fred Clawson, un tip din New York.
A aflat că eu scriam sub pseudonimul George Stark.
A vrut să mă şantajeze, dar în loc să-i dau bani, am făcut totul public.
Vom cere poliţiei din New York să-l verifice pe individul ăsta.
Ce alte dovezi mai ai, Alan?
Nu cred că ai venit până aici doar pentru o groapă.
Ucigaşul a luat camionul lui Homer.
Un poliţist din Connecticut l-a găsit într-un cimitir de maşini.
În camion au găsit amprente, unele din ele cu sângele lui Homer.
Computerul le-a identificat ca fiind amprentele din dosarul tău militar.
Sunt amprentele tale.
"Ticălos de înaltă ţinută"
Spuse cu seninătate dra Bird...
Aici, jos, asta se numeşte o eroare de calcul.
Ce înseamnă "aici, jos"?
Capătul lumii. Locul unde se sfârşesc toate drumurile.
Mereu ai fost cel mai neîndemânatic.
Liz?
N-am terminat cu tine, trădătorule!
Ţine minte, nu te pune cu mine! Pentru că cine se pune cu mine...
... o să aibă de-a face cu cel mai bun!
Clawson, te caută poliţia!
Îmi datorezi chiria pe două săptămâni.
Dacă au venit să te ridice, vreau să-mi plăteşti acum!
Să verificăm apartamentul.
Iisuse!
"Vrăbiile zboară din nou."
Thad?
A venit din nou.
- Cine? - Alan Pangborn.
Putem să stăm de vorbă la o bere rece?
Da, eu vreau o bere.
N-ar trebui să mă aflu aici şi să socializez cu o persoană
care nu mai e suspectă de o singură crimă, ci de două.
- Două? - Amicul tău, Frederick Clawson.
Când a fost ucis?
Alaltăieri noapte, în New York, când încă erai acolo.
- Alaltăieri noapte am fost la... - La o recepţie până la ora 23.
Credem că a fost ucis pe la 21-22 sau cel târziu până la miezul nopţii.
Am mai găsit un rând de amprente, în apartamentul lui Clawson.
Din nou, sunt identice cu ale tale.
Ce se petrece, Thad?
Mă mir că ai adus bere şi nu cătuşe.
- De ce nu mă bagi la închisoare? - Din cauza mea, probabil.
Poliţia din New York cred că ar trebui să fii închis.
De ce mă laşi să scap, când ai atâtea dovezi?
Nu te las să scapi.
Eşti în vizorul meu, Thad. Dacă i-ai ucis pe oamenii ăia, o să te arestez.
M-am gândit că nu pleci nicăieri.
Ţi-ar fi greu să te ascunzi,
aşa că te las să dormi acasă cât mă ocup de caz.
Şi între timp, îmi distrugi toate alibiurile.
Nu încerc să le distrug mai mult decât încerc să le dovedesc.
Eram aşa sigură că a fost Clawson.
Şi dacă s-a sinucis şi a făcut să pară că Thad l-a omorât?
După felul în care a murit, ar fi fost imposibil.
Mai ştia cineva că te-ai întâlnit cu Clawson?
Clawson avea informaţia de la una care lucrează pentru redactorul meu.
Nu ştiu numele ei. Asta-i tot ce mi-a spus el.
Spuneai ceva despre cum a fost ucis Clawson.
- Da, seamănă cu atentat mafiot. - A fost împuşcat?
Nu. Pe un turnător nu-l împuşti. Îl faci să sângereze, să sufere.
Avea limba tăiată. Fusese castrat, iar penisul îi era îndesat în gură.
E exact ce-am spus că vreau să-i fac.
Glumesc. Am zis că, dacă aş fi fost Alexis Machine, asta i-aş fi făcut.
Alexis Machine e un personaj dintr-o carte de-a lui.
Era o glumă.
Ţi-aş mai fi povestit asta dacă l-aş fi ucis?
Pe peretele camerei era un mesaj scris cu sângele victimei.
"Vrăbiile zboară din nou." Are vreun înţeles pentru voi?
Nu.
- Thad? - Nu.
- Eşti sigur? - Mie nu-mi spune nimic.
Tu ai nişte secrete, Thad. Asta nu e bine. Niciodată n-a fost bine.
Un psihopat a ucis doi oameni şi a făcut să pară că tu ai făcut-o!
E clar că tipul ăsta e pe urmele tale.
Te-ai gândit că ai putea fi în pericol? Că noi am putea urma?
Thad, nu e momentul să ascunzi ceva!
Nu, nu e momentul.
Vrăbiile zboară din nou.
Ce reprezintă pentru tine?
Thad, ce se întâmplă?
Asta nu e tot. Am scris cuvintele alea şi nu-mi aduc aminte când.
Eram într-un fel de transă.
Ţi-am spus de tumoarea din copilărie şi de durerile mele de cap.
- Despre zgomote ţi-am spus ceva? - Nu.
Oamenii cu tumori pe creier au uneori simptome... au percepţii senzoriale.
Ei simt mirosuri sau aud zgomote care nu există în realitate.
Eu auzeam păsări.
Am început să le aud din nou.
Thad, trebuie să mergi la doctor. Poate ai altă tumoare...
Asta ar explica zgomotele, dar cum rămâne cu restul?
Liz, nu ştiu ce s-a întâmplat într-un anume interval de timp.
Am scris cuvintele alea şi nu-mi aduc aminte când am făcut-o.
Dacă am făcut şi alte lucruri?
Dacă am făcut alte lucruri de care nu-mi amintesc?
Thad, mă bucur să văd că nu te-au băgat la închisoare.
Ai vorbit cu poliţia.
Voiau să confirm faptul că ai o reputaţie bună.
Am minţit şi le-am spus că da.
Ai necazuri, Thad?
Sunt implicat în ceva. E doar o încurcătură, dar sunt îngrijorat.
Te pot ajuta cu ceva?
Se întâmplă ceva ciudat. Mi-ar prinde bine să vorbesc cu cineva ca tine.
- Hai să stăm de vorbă. - Nu pot, Reggie. Am mintea tulbure.
- Sună-mă dacă ai nevoie de mine. - Aşa voi face. Mulţumesc.
Nu!
Taci sau te tai, surioară!
- Ce vrei? - Ce ţi-am zis adineauri?
O să dăm un telefon, surioară.
Ştiu la ce te gândeşti. Vrei să-mi dai în cap cu telefonul.
Nu-i frumos să gândeşti aşa.
Ştii ce se întâmplă cu oamenii care nu au gânduri frumoase?
Cad din ceruri.
Acum să-l sunăm pe Thad Beaumont.
- Şi ce să-i spun? - Găseşti tu ceva.
Bună ziua. Acum nu putem răspunde la telefon.
Lăsaţi-vă numele şi numărul de telefon şi vă vom contacta noi.
Spune-i cine eşti şi ce se întâmplă aici.
Nu mă face să repet!
Fă-o sau îţi tai capul cu asta!
- Thad... - Spune-ţi numele!
- E un om rău aici... - Spune-ţi numele!
Sunt Miriam. E un bărbat aici. Nu-l lăsa să mă taie, Thad.
Familia Pangborn.
Sigur. Tată, la telefon!
Dă un pic mai încet televizorul.
Sunt Thad Beaumont. O doamnă din New York are nevoie de ajutor.
Spune.
E vorba de Miriam Cowley, fosta soţie a agentului meu.
M-a sunat, dar nu eram acasă, aşa că mi-a lăsat un mesaj pe robot.
Am auzit o voce de bărbat. Ea zicea că o ameninţă că o taie.
Mă implora să nu-l las să facă asta.
Ţipa... Am vrut s-o sun, dar n-am reuşit.
- Care-i adresa? - Str. 109 West, 84.
Am vrut să sun poliţia din New York, dar n-ar fi înţeles ce voiam să spun.
Ai făcut bine. Îi sun eu, pentru că mă descurc mai uşor. Te sun imediat.
Lasă-mă şi pe mine puţin, fiule.
- Probleme? - Da.
- E grav? - Să sperăm că nu.
Sunt Alan Pangborn, şeriful din Castle County, Maine.
Alo?
Dumnezeule!
Miriam e moartă!
Alan, s-ar putea să mai fie şi alte persoane în pericol.
Sunt sigur că se duce la Rick Cowley. Locuieşte pe str. East 68, nr. 129.
Şi la tipul care a scris articolul.
Mike Donaldson. Şi el locuieşte în New York, dar nu ştiu unde.
Ce altceva mai ştii şi nu mi-ai spus încă?
Cred că ştiu cine e criminalul.
- Spune-mi. - Nu vreau să-ţi spun la telefon.
Poţi să vii aici mâine?
- Trebuie să-mi spui în seara asta. - Îţi spun mâine, în persoană.
Am încercat să te ajut cât am putut. Nu întinde coarda!
Pot să-ţi fac o descriere. Nu ştiu dacă e exactă, dar e pe aproape.
E cam de înălţimea mea. Are ochi albaştri, la fel ca mine.
Părul dat pe spate. E de vârsta mea, dar mai bine făcut şi mai musculos.
Locuieşte în Oxford, Mississippi şi are un accent de sudist.
Mai ales când e furios.
E posibil să aibă un Toronado vechi, negru, cu mulţi cai putere.
Pe spate are o inscripţie: "Ticălos de înaltă ţinută."
Poţi să-mi spui toate astea, dar nu şi numele lui?
Numele lui nu te va ajuta cu nimic.
Probabil că foloseşte pseudonimul George Stark.
La naiba!
Oraş afurisit!
Nu!
Salut, Mike!
La revedere, Mike!
Mikey, Mikey...
Ajutor!
- Ce se-ntâmplă? - O crimă!
Vrei şi tu?
Cred că ar fi bine să lovesc acum.
- Ce naiba e aici jos? - Nu ştiu, aprinde şi tu lanterna.
Priveşte. Iisuse Christoase!
Crezi că ăsta e omul nostru? Cel pe care trebuia să-l ajutăm?
De unde să ştiu eu?
Ce porcărie, omule.
- Las-o baltă. - Cine era ăla?
Nu ştiu, a plecat. Să mergem.
O să avem probleme din cauza asta.
Alo?
Bună dimineaţa, Rick. Sunt cel care i-a tăiat gâtul soţiei tale.
Poftim? Cine e la telefon?
Întreabă-l pe Thad Beaumont cine sunt. El ştie despre ce e vorba.
Spune-i că am zis că umblai mort...
Şi că "eroarea de calcul" n-a dispărut încă.
Stai puţin, cine eşti tu?
"Vă dorim o zi bună!"
Iisuse Cristoase!
Dobitocule!
Du-te naibii!
Cine crezi că face toate astea? Dă-mi un nume.
Ţi-am dat un nume. Îl cheamă George Stark.
Nu înţeleg.
Soţul meu încearcă să spună că George Stark a înviat.
Nu mă aştept să crezi asta, dar eşti singurul pe care ne putem baza.
Thad vrea să-ţi spună ceva.
Nu trebuie să-l crezi, dar trebuie să ai încredere în el.
Dacă nu faci asta, omul ăla, sau ce-o fi el, va continua să ucidă.
Îi va ucide pe toţi, până va ajunge la mine, la Thad şi la copii.
Nu mă crezi, nu-i aşa?
Dacă mi-ai fi spus că au fost ucişi de o stafie, n-aş fi crezut.
Dar înclin mai degrabă să cred în stafii decât în ce mi-ai povestit tu.
Tu nu vorbeşti despre stafii,
ci despre un om care n-a existat niciodată.
Poate-mi spui şi mie de unde a apărut tipul ăsta.
l-ai dat naştere într-o noapte? A ieşit dintr-un ou de vrabie?
Cum s-a întâmplat, mai exact?
Nu ştiu când a devenit o persoană distinctă.
S-a întâmplat atunci când am încercat să-l ucidem.
Sunt dispus să iau în considerare posibilităţi din cele mai absurde,
dar când spuneţi că tipul ăsta e George Stark...
Poate se crede George Stark, dar nu e. Nu poate fi.
E un nebun, Thad. Un criminal dement.
Şi îl voi prinde.
Staţi pe loc, dle Cowley. Cei de la comunicaţii trebuia să fie aici.
Poate sunt înăuntru.
Poate unul din ei, dar celălalt trebuia să fie aici.
Asta-i procedura.
- Poate n-au mai venit. - Să-i apelăm prin staţie.
- De unde vin, de la centru? - Nu ştiu. Sună la secţie.
- Trebuie să dorm. Sunt terminat. - Noi suntem aici.
Poate mai târziu comandăm nişte mâncare chinezească. Fac cinste.
Mulţumim!
"Alte erori de calcul." "Spune-i lui Thad."
Iisuse Christoase!
M-am hotărât să-mi schimb agentul.
Îmi pare rău, Rick. Competiţia din domeniu e mortală.
Rick a murit.
Nu-mi vine să cred. Asta e protecţia pe care ne-o oferă poliţia?
Aiurea! Nu l-au protejat deloc!
Nu-mi pasă ce crezi. Mai bine gândeşte-te la ce ţi-am spus.
Gândeşte-te la George Stark!
Ce vrea?
Vrea acelaşi lucru pe care ni l-am dori şi noi în locul lui.
Nu mai vrea să fie mort!
Rick, Miriam... Cine urmează?
Cred că asta e tot.
O să sunăm de afară, să fim siguri că funcţionează.
Bine, mulţumim.
Scoate instrumentul de măsură. Eu merg să verific în pivniţă.
Nu răspunde nimeni?
Dle Beaumont?
- E vreo problemă? - El e.
Cine?
Ce vrei, nenorocitule?
Calmează-te, Thad. Nu te înfierbânta aşa.
- Ce vrei? - Să-ţi spun că s-a terminat.
La prânz am omorât-o şi pe puştoaica aia care lucra pentru redactorul tău.
Cea care i-a spus lui Clawson. O s-o găsească poliţia.
O parte din ea e pe podea, iar restul pe masa din bucătărie.
Iisuse...
Plec înapoi în sud, să pescuiesc. Viaţa de oraş e obositoare.
Minte. Jigodie mincinoasă!
Nu-i frumos din partea ta. Credeai că vreau să-ţi fac rău?
Voiam doar să te răzbun, băiete. Ştiai că eu trebuie să fac asta.
- Tu eşti fricos. - Minte. Ştie că-l asculţi.
N-o să te mai deranjez niciodată.
Ştiu că vei veni după noi, George.
Ştiu că vei veni după mine. Şi cred că ştiu ce vrei.
N-ai decât să vii.
Eu ştiu că o să vii, pentru că aud păsările.
Păsările?
Da, aud păsările şi ştiu că vii. O să te fac bucăţele!
Vorbeşti prostii, Thad. Cum adică auzi păsările?
Vrăbiile, George. Tu nu auzi vrăbiile?
Nu ştiu despre ce vorbeşti, dar nu mai contează. S-a terminat.
- Se aude foarte clar. - Să mergem la microbuz.
Apelul a fost făcut de la un telefon public din Times Square.
Acum verificăm dacă nu cumva vocea a fost înregistrată pe casetă.
Credeţi că eu am făcut asta?
Convorbirea a fost plătită cu cartela ta de telefon.
Încă sunt suspect, după tot ce s-a întâmplat?
Nu pot da vina pe tine pentru ce s-a întâmplat aseară. Erai aici.
Dar ei cred că ai un complice.
E cea mai mare prostie pe care am auzit-o vreodată!
Aş vrea să pot spune asta.
Ai uitat că mi-ai spus cum arată criminalul?
Martorul care l-a găsit pe Donaldson spune că exact aşa arată criminalul.
Mi-ai spus că are un Toronado negru.
Cei de la cimitirul de maşini spun că s-a furat un Toronado negru.
Plus amprentele şi faptul că ai numit victimele înainte să fie ucise.
Pentru Dumnezeu, omule, ce te aştepţi să creadă?
Tu ce crezi, Alan?
Cred că avem de-a face cu un nebun care ţi-a pus gând rău.
Unul destul de inteligent să găsească lucruri care te fac să pari vinovat.
Sau poate că tu eşti criminalul.
Poate că, într-un fel, tu eşti responsabil pentru ce s-a întâmplat.
N-am renunţat la varianta asta.
Mai bine ai renunţa.
Lasă-mă pe mine. Păzeşte-ţi spatele, altfel s-ar putea să nu-ţi fie bine!
- Ce mai faceţi, dle Beaumont? - Am avut şi zile mai bune, Rosalie.
Alo?
E pentru dv., dle Beaumont.
- Bună, George. - Ce mai faci, Thad?
Ce vrei?
Ştii deja răspunsul. E timpul să scriem o carte nouă.
Nu prea cred. Am terminat cu tine. George Stark e mort.
Nu sunt mort deloc, amice. De-abia am început să trăiesc.
Fă cum îţi spun, altfel vin după tine.
Şi vei avea parte de o moarte cum n-a mai avut alt om pe pământ.
Începe o carte nouă, băiete. Du-te acasă şi ascute-ţi creioanele.
- Am primit vreun telefon? - Nimic important.
Mă găseşti acasă.
Cred că trebuie să te sun mai târziu, şerifule.
Annie, iartă-mă! Iartă-mă, iubito!
E în ordine.
Doamne, cât de nervos am devenit.
Toată povestea asta cu Beaumont...
Cum e tipul ăsta, Beaumont?
Cine ştie? Nu ştii niciodată.
Îl escortez la serviciu. Trimiteţi alt echipaj să supravegheze casa.
E jucăria voastră preferată.
Vă rog să tăceţi din gură. Puteţi să tăceţi odată?
O să stau vreo două ore. Vrei o cafea?
Am în termos.
Haide, George. Lasă-mă înăuntru.
Lasă-mă să văd ce faci.
Haide, George.
Sunt adevărate. Vrăbiile sunt adevărate.
"Noua carte a lui George Stark."
De ce vrei să scriu din nou?
"Dacă n-o fac, o să mor."
De ce spui asta?
"Mă pierd."
Te pierzi?
"...îmi pierd..."
Cum?
-"...necesar..." - Spune-mi de ce.
"Coeziune."
"Nenorocitule..."
"...ieşi din..."
"...capul meu!"
Doare, nu-i aşa?
Doare al naibii de rău. Sper că poţi să rezişti.
Acum...
Îndură ca un bărbat.
Ca un bărbat.
- Unde pleci? - La Bangor.
Ce-i la Bangor?
Poate nimic, nu ştiu. Acolo am fost operat când eram copil.
la astea să te deghizezi.
Arăţi altfel.
Uite cheile de la maşină. Sper că vei plăti eventualele reparaţii.
- Tu cum te întorci acasă? - Cu taxiul.
Să-ţi dau nişte bani.
O să cer chitanţă şi o să ţi-o dau la momentul potrivit.
- Îţi mulţumesc. - Eu îţi mulţumesc pentru aventură.
Vezi dacă găseşti ceva despre vrăbii prin cărţile tale.
Vrăbii?
Există ceva legat de vrăbii...
Un geamăn?
- Nu ţi-au spus? - Au spus că a fost o tumoare.
Într-un fel, cam asta a fost.
Materie străină care a ajuns în capul tău.
Eu nu văd nimic,
dar dacă auzi din nou zgomote, trebuie să facem o radiografie.
Mulţi suntem gemeni la început. Unul din zece, poate chiar mai mulţi.
Fetusul puternic îl absoarbe pe cel slab şi se naşte un singur copil.
În cazul tău, nu s-a absorbit complet şi a fost îndepărtat prin operaţie.
Părinţii tăi au fost şocaţi de asta.
Au insistat ca ţesuturile îndepărtate să fie tratate ca rămăşiţe umane
şi să le fie încredinţate.
Au vrut să le înmormânteze.
În cimitirul Homeland, la locul de veci al familiei.
Nu ştiu asta.
- Ţi-au spus vreodată despre vrăbii? - Vrăbii?
S-a întâmplat ceva tare ciudat.
Tocmai terminasem operaţia ta,
când un stol imens de vrăbii, s-a repezit asupra spitalului.
Nimeni nu a avut vreo explicaţie.
Probabil a fost un fel de migraţie. Au produs multe pagube pe aici.
S-au spart ferestre, doi sau trei oameni au fost răniţi...
Sângerezi destul de rău.
Lasă-mă să te pansez cum trebuie.
Ziceai că te-ai tăiat?
Nu, m-am înţepat.
Nu voi uita niciodată păsările alea.
Tu te plângeai că auzi păsări, iar noi am fost atacaţi de vrăbiile alea.
Ca şi cum cineva a luat zgomotul din capul tău şi i-a dat viaţă.
Bună, doctore. Ţi-aminteşti de mine?
"Vrăbiile atacă un spital."
Iisuse...
Ticălosule!
- Alo? - Liz, plecaţi imediat de acolo!
- Thad? Ce... - E aici. Stark e în Bangor.
E la douăzeci de minute de voi. Trebuie să plecaţi acum!
Stai un pic. Tu ce cauţi în Bangor?
Te rog, ascultă-mă!
Plecaţi cât mai aveţi timp. Tocmai l-a omorât pe dr. Pritchard.
Acum vine după tine şi după copii. Trebuie să plecaţi!
Bine, plecăm!
- Promite-mi! - Îţi promit. Plecăm chiar acum.
Nu luaţi nimic cu voi, doar plecaţi odată!
- Stai, cum iau legătura cu tine? - Du-te şi caut-o pe Reggie.
Nu-i spune unde eşti sau unde te duci. Spune-i doar că eşti bine.
Nu spune asta nimănui care ar putea să-mi spună mie.
Eu nu trebuie să ştiu unde eşti.
Bine, plecăm.
Te iubesc, Liz. Te iubesc mai mult decât orice pe lumea asta.
Şi eu te...
O să mergeţi cu mami într-o călătorie.
La naiba.
A fost... Ar fi bine să chemi o ambulanţă.
- O ambulanţă? - Da, cheamă o ambulanţă.
Alan, suntem în pericol. Copiii mei sunt în pericol.
Nu te pot lăsa să pleci. Chiar şi dacă aş vrea, n-aş putea s-o fac.
Dar Stark ar putea să vină aici!
Nu există niciun George Stark! Pur şi simplu, nu există!
Cineva există, fiindcă Thad a spus că l-a văzut.
Nu-mi pasă ce a spus Thad. După lege, Thad ar trebui să fie la închisoare.
Eu am greşit că nu l-am băgat acolo mai demult.
Trebuie să stai liniştită şi să aştepţi să vezi ce se întâmplă.
N-o să ţi se întâmple nimic. Eşti sub protecţia poliţiei.
Sunt sub protecţia poliţiei sau sunt arestată?
Spune-i cum vrei. Îmi pare rău, dar am fost mult prea permisiv.
Trebuie să respect procedura. Dă-l la telefon pe poliţist.
Vrea să-ţi vorbească.
Da, dle.
Stai pe poziţie. Trimit două unităţi să te înlocuiască.
Fii cu ochii în patru!
Dacă apare Thad Beaumont, îl arestezi pentru crimă cu premeditare.
Am înţeles, dle.
Cred că fetusul absorbit era doar un recipient.
Un corp furat, dacă vrei. Era acolo din întâmplare.
Stark l-a folosit şi, şi l-a însuşit.
Stark e o invocaţie. O entitate creată de puterea voinţei tale.
Toţi avem o parte diavolească pe care putem s-o reprimăm sau s-o eliberăm.
Tu i-ai dat prea multă libertate. Ţi-ai dorit să fie vie.
Ţi-ai dorit aşa de mult asta, încât a ajuns să existe.
Toate personajele tale sunt pline de viaţă.
Mi-am dorit ca el să trăiască.
Să mă ierte Dumnezeu, dar e adevărat.
O parte din mine l-a admirat mereu pe George Stark.
l-am admirat firea simplă, violentă.
E un om care nu se împiedică de nimic,
care nu se dovedeşte slab sau ridicol.
Un om care răspunde direct şi precis la orice întrebare.
- Bine, dar e un ticălos. - O jumătate de-a mea e ticăloasă.
Jumătatea mea întunecată. George Stark e jumătatea mea întunecată.
Nu cred că-ţi mai doreşti să trăiască.
Doar nu-l admiri pentru tot ce-a făcut!
- Nu. - Dacă nu vrei, nu poate rămâne.
Tu eşti cel viu cu adevărat.
El încearcă să-ţi ia asta, dar nu poate face nimic fără să vrei.
Ce să facă, să te omoare? Asta ar însemna că se sinucide, nu?
De ce nu mi-am dat seama până acum? Mie nu poate să-mi facă rău.
De asta îi omoară pe cei din jurul meu!
Exact.
Am găsit ceva în cartea lui Barringer. E în legătură cu vrăbiile.
Caprimulgii, cufundarii şi vrăbiile sunt "psihopompi".
- Poftim? - În greceşte înseamnă "călăuzitori".
Cei care călăuzesc sufletele omeneşti pe drumul dintre viaţă şi moarte.
Alo?
E pentru tine.
Nu-ţi scriu cartea, George. Eşti mort şi aşa vei rămâne!
Greşit. Trebuie s-o scrii.
Şi trebuie să te apuci până la asfinţit, altfel o să-ţi pară rău.
Şi nu vei fi singurul căruia îi va părea rău.
Să vedem dacă ghiceşti de unde te sun.
Nu!
Ai fost rapid, nu glumă!
- Ce le-ai făcut? - Nimic, deocamdată.
A trebuit să mă ocup de poliţistul care supraveghea casa.
Rămăşiţele lui sunt în maşină, la discreţia muştelor.
- Dă-mi-o pe Liz la telefon. - N-am timp. Trebuie să închid.
Eu şi familia ta avem un drum de făcut.
Şi cred că ştii încotro ne îndreptăm.
Capătul lumii, Thad. Locul acela unde se sfârşesc toate drumurile.
În caz că te întrebi, am întrerupt urmărirea telefonului.
M-am gândit că asta e o afacere între noi doi.
Îmi ascultau telefonul...
Au auzit convorbirea şi n-au lăsat-o să plece. A prins-o pe Liz, Reggie.
Şi pe copiii mei.
Ai grijă, Thaddeus. Nu uita că ştie despre tine cât ştii şi tu despre el.
Nu te lăsa înşelat de...
Au venit să-l ia pe unul dintre noi, nu-i aşa?
- Pe care? - Pe cel care trebuie să piardă.
Sper să nu fii tu acela, Thaddeus.
N-aş suporta ca George Stark să predea în locul tău.
- De ce nu ştie şi el despre vrăbii? - Nu ştiu.
S-o luăm ca pe un semn favorabil.
Am crezut că ştii ceva despre chestiile astea.
Nu ştiu nimic. Numai Dumnezeu ştie, dar El pare să fie în vacanţă.
Important e ceea ce crezi tu.
Aş vrea să am un talisman sau un glonte de argint
sau un ţăruş pe care să i-l înfigi în inimă, dar mă tem nu e aşa de simplu.
Mi-ai dat toate armele de care am nevoie. Mulţumesc, Reggie.
Noroc, Thaddeus!
Abia aştept să văd cine va sta în biroul tău săptămâna viitoare.
Eu voi sta acolo.
Să porţi o garoafă roşie, ca să ştiu că eşti tu!
E un poliţist mort aici, asta e problema!
- Sunt sigur că Beaumont a făcut-o. - De ce crezi asta?
A plecat cu tot cu familie, dacă nu cumva i-a ucis şi pe ei.
El l-a ucis pe doctorul din Bangor. Secretara l-a identificat.
Dacă se duce la cabana lui, ar fi bine să mergi acolo şi să-l termini.
Aşa voi face.
La naiba!
Vedeţi-vă de drum.
Eu şi Thad vom lucra împreună, aşa cum am făcut întotdeauna.
Apoi, dacă nu mă supăraţi, s-ar putea să vă dau drumul.
Asta depinde de starea în care sunt.
Dacă sunt fericit şi liniştit, cine ştie cum se schimbă situaţia?
Când totul se va termina, poate rămân aici
şi atunci mi-aş dori să te gândeşti cu plăcere la mine.
Îmi place aici. Foarte mult. M-aş putea simţi confortabil.
În visele tale, nenorocitule!
Ăsta nu e vis, Beth.
Thad îmi e dator.
Poate că ştia să scrie înainte să apar eu,
dar eu l-am învăţat să scrie ce vor oamenii să citească.
La ce bun să scrii o carte pe care n-o citeşte nimeni?
De asta spun că Thad mi-e dator.
De asta ai venit după mine şi copiii mei?
Eşti un laş!
Nu vorbi aşa.
Nu mi-am dorit asta. Mă crezi sau nu, eu prefer să mă feresc de probleme.
Am încercat să scriu singur o carte. Şi m-am descurcat destul de bine.
Apoi a apărut această...
... problemă fizică.
Cred că ai observat deja.
Nu-ţi face griji, o să-mi revin în curând.
Thad o să mă vindece.
Trebuie doar să scrie cartea asta şi voi fi din nou în formă.
Desigur, s-ar putea ca el să nu se simtă foarte bine după aceea.
Dacă va lucra alături de mine, s-ar putea să ia boala mea.
Ar fi păcat să se întâmple asta. Eu nu-i vreau răul.
Sper să nu fie aşa, dar simt că unul din noi îşi va pune mâinile pe piept.
Şi dacă e să fie aşa, mai bine s-o facă el decât eu!
Dumnezeule!
Îmi tulburi starea de linişte.
Îmi strici buna dispoziţie.
Liz!
Liz, eşti bine?
- Unde sunt copiii? - Sunt aici.
Salut, Thad. Ce mai faci, amice? Eşti cam palid.
- Nici tu nu arăţi prea bine! - Thad!
Dacă fac ce-mi ceri, promiţi că nu le faci rău?
Dacă fac ce vrei, îi laşi în pace?
Promit. Ai cuvântul meu de sudist, pe care nu-l dau cu uşurinţă.
- Lasă-mă să-i iau. - Poţi să iei unul.
Liz, iartă-mă! Iartă-mă pentru toate astea!
- Mă duc sus cu el. - Nu poţi face asta.
N-avem de ales.
Mie nu-mi poate face niciun rău, dar poate să-ţi facă ţie.
Nu încerca să fugi sau să suni pe cineva.
Văd că suntem pe aceeaşi lungime de undă. Nu-i aşa, Thad?
N-ai înţeles ce se-ntâmplă? Uită-te la el.
Nu vrea să-l ajuţi să scrie o carte. Vrea să pună stăpânire pe viaţa ta.
Ştiu ce vrea.
Dar niciunul din noi nu ştie dacă asta îl va salva.
Eu nu cred că-l va salva. Cred că e terminat.
Şi ştii de ce? Pentru că nu-l mai vreau în preajma mea.
Există un singur mod de a afla cine-i terminat şi cine nu. Nu-i aşa, Thad?
- Eşti pregătit? - Dă-i drumul!
O să încep cu o scenă în care Machine fură o maşină de poliţie.
Perfect.
- Dă-mi o ţigară. - Am crezut că te-ai lăsat.
M-am lăsat.
Dar mai fumez în momente ca astea.
Momentele în care noi doi lucrăm împreună.
De ce nu încerci şi tu, George? Trebuie să începi de undeva.
Mi-e frică.
Singurul fel în care poţi s-o faci este s-o faci, pur şi simplu.
Vine, Thad. Uşor şi cu spor.
Pot să fac asta!
Nu te pune cu mine.
Ştiu bine la ce te gândeşti.
Opreşte-te, Thad. Opreşte-te sau te tai!
N-ai să faci asta. Ştii foarte bine că nu poţi să-mi faci rău.
Dar pot să le fac rău celorlalţi, chiar foarte mult rău.
Stai jos, Thad. Uşurează-ţi situaţia.
Stai jos şi închide ochii.
Vezi dacă nu poţi să adormi pentru totdeauna.
Du-te dracului!
Au venit să te ia, George. Să te ducă înapoi în iad.
Thad!
Staţi aici. Mă duc să deschid uşa.
Nu voiam să fie aşa, amice.
Eu mă gândeam la cu totul altceva. Serios.
Au venit să scrie sfârşitul, George.
Oare va fi sfârşitul tău sau al meu?
Eşti cam neîndemânatic, George.
Îţi dau o ultimă şansă, Thad.
Încetează să mai faci asta.
Eu nu fac nimic, "amice". Aştept să văd ce se întâmplă.
- Opreşte-te, Thad! - Îmi pare rău, George, dar nu pot.
Şi nici tu nu poţi.
Deci ăsta e sfârşitul?
Să vedem dacă o să-ţi placă.
Nu!
Alan!
Grăbeşte-te!
Ce se petrece aici? Ce-i asta?
- Sunt sus! - Cine?
- l-a dus sus! - Unde-i Thad?
- E sus, cu Stark! - Stai aici!
- A dus copiii sus! - Liz, nu!
Aşteaptă-mă aici.
Liz.
Traducerea si adaptarea: DVD RETAiL
Sync: Jondak The.Dark.Half.1993.1080p.BluRay.x264-SADPANDA