Hei!
Dna Ludlow? Sunteţi gata?
Da.
- Salut. - Salut.
Pot să... o să doară?
Nu, o să fie bine.
Pe...
- Astea sunt toate lucrurile tale? - Îmhî.
- Îmmm... eşti sigură? - Da.
- Îmi pare bine să te întâlnesc. - Da. Să ai o zi minunată.
- Cred că eu... - Am luat-o.
Bine.
- Haide măi, Katy. - Ce este?
Pot să-mi pun centura.
Scuze...
Scuze.
Ce este?
Ce ar trebui să spun?
Poţi să spui ce doreşti tu.
Haide măi.
Unde-i Philip?
Doarme. Este obosit.
Ce să fac cu asta?
Pune-o şi tu undeva.
Ţi-am închis contul de wireless.
Merci.
Ce vrei să faci cu toate lucrurile tale din oraş?
Ai câteva haine şi aici în dulap
şi mai sunt lucruri de-ale tale în pod, dacă le vrei.
Sunt sigură că o să mă descurc.
Este exact ca pe vremuri.
Bună, tata.
Deci, acum ce se întâmplă?
Cred că trebuie să ţii un fel de discurs.
Ce vrei să faci, El?
Altceva.
Sunt receptivă la idei noi.
Îţi caut un job part-time în campus.
Eram chiar aşa de diferită când locuiam aici?
Mi se pare că a fost acum o mie de ani.
Ai putea să urmezi câteva cursuri.
Putem vorbi mai târziu despre asta?
Şi cu Conor cum rămâne?
Hei...
- Mătuşă Em! - Bună.
Mi-a fost dor de tine.
Şi mie.
Ce-aţi făcut voi astăzi, îmm?
Am alergat după fluturi.
- Îmm. - Am prind unul.
- Chiar? - "Prins."
Am prins unul.
Chiar aşa?
Jonah Greenbaum a mâncat o omidă la şcoală.
Asta sună cam scârbos.
Mda. O să aibă un fluture în burtica?
Nu ştiu, scumpule.
Îmm, hai, hai să-i dăm puţin timp să se aranjeze, bine, scumpule?
- Pa, scumpule. - Pa.
Ai nevoie de ceva?
Nu. Mulţumesc.
Mă duc puţin în oraş, dacă vrei să vi, hai afară?
Mda. Mă strigi când pleci?
- Eşti gata? - Mda.
Mă simt ca şi cum aş avea 7 ani.
- De ce? - Aşa, că sunt aici cu tine.
Mai ţii minte când tu şi mama ne-aţi luat pe mine şi Katy să vedem "Cats" de ziua mea?
M-am distrat grozav.
Am venit din New Haven.
Da, îmi amintesc.
Cel mai bine îmi amintesc călătoria cu trenul.
Eram aşa de gatite.
Katy şi cu mine aveam rochiile alea prostuţe asortate,
stăteam pe canapele, şi priveam absolut totul,
arătând ici şi colo cu degetul.
Totul părea atât de fără limite.
Aşa şi era.
Şi încă este.
De câte ori crezi că-mi voi mai aminti acel moment?
Poftim?
A fost aşa un moment minunat, însă probabil că mi-l voi...
aminti doar de câteva ori în viaţă, dacă mi-l voi mai aminti.
Îmm, presupun că da.
Hopa, hei. Bună, El.
Buna-
- Bună, Stu. - Oau.
- Hei. Bine. - Ţi-l aminteşti pe tata?
- Bună. Ce mai faceţi? - Bine, mulţumesc.
Bine.
Eşti chef la Conor.
Da. Da, sunt chef acolo.
Mda.
Cum merge restaurantul?
Bine, bine. Ne descurcăm bine.
Totul este bine. Mda.
El, trebuie să te înregistrezi.
Trebuie să plecăm.
La restaurant, însă îmi...
- Îmi pare bine să te revăd. - Da, şi mie.
Hei, dacă vrei vreodată se iei ceva cum ar fi o cafea sau...
sau altceva, şti tu, trimite-mi un mesaj
- sau sună-mă la telefon. - Bine.
Ce bine că te-am revăzut.
- Deci, Lillian te aşteaptă. - Imhi.
Noi doi am fost colegi la NYU (universitatea New York).
Ştiu. Mi-ai spus.
Ai...
- de scris şi hârtie şi ce-ţi mai trebuie? - Da, tata.
Eu am cursuri, şi, îmm...
după aceea am pacienţi...
aşa că cred că...
ne vedem deseară acasă.
Bine.
- Hei, El? - Da?
Să ai o bună prima zi.
Voi avea.
Cum este vremea acolo jos?
- Liniştitoare. - Avem întâlnire?
Eu sunt Eleanor Rigby.
Asta trebuie să fie foarte tare.
Am venit să vorbim despre inscierea la cursul dvs. de Teoria Identităţii.
Ah, eşti puştoaica lui Julian.
Am nevoie de nişte cafeină. Eşti binevenită să mi te alături.
Bine.
Deci, Julian era cu Beatles-ii sau aşa ceva?
- Cam aşa ceva. - Ce vrei să spui, aşa ceva?
Păi, el a întâlnit-o pe mama pe stradă în timpul unei false reuniuni Beatles.
A fost un zvon că vor ţine un concert aici înainte să moară Lennon,
exact ca acela pe care l-au ţinut pe acoperişuri la Londra.
Părinţii mei stăteau unul lângă altul aşteptând formaţia care nu a mai venit.
Nostalgici.
- Da, iar numele tatălui meu este Rigby. - Probabil că-i urăşti pe Beatles.
Nu, nu chiar.
Vrei ceva?
Îmm...
Un espresso dublu şi trei Splendas, vă rog.
Deci, de ce vrei să urmezi cursul meu?
Cursul dvs. pare interesant.
Şi... uitaţi ce este, sunteţi o colegă a tatălui meu, deci...
Mda, bine, ar trebui să te descurci mai bine de atât.
- Vreţi să inventez ceva? - Da, majoritatea o fac.
Mergeţi la cursuri doar ca să mergeţi la cursuri, nu?
- Ceva de genul ăsta. - Păi, hai să te ajut să economiseşti timp.
Toţi studenţii perpetui, nevestele de la fondurile de hedging,
şi generaţia ta, care are prea multe opţiuni,
de obicei se duce la cursul lui Tim Gunn
şi îl asculta vorbind despre Proiectul "Poteci de animale",
sau ai putea merge la un curs de istoria artei sau despre apariţia fotografiei color
doar ca să poţi susţine o conversaţie decenta la petreceri.
Generaţia mea, "care are prea multe opţiuni"?
Democraţia are inconvenientele ei.
Poftim un espresso dublu şi trei Splendas.
Mulţumesc.
Deci..., şi dvs. ţineţi cursuri doar ca să ţineţi cursuri, nu-i aşa?
Ceva de genul ăsta.
Am o lună...
Îmi pare rău.
Tatăl tău nu mi-a spus prea multe despre tine, nici nu m-a avertizat.
Şi nu prea îmi place nepotismul.
Doar mi-a telefonat întrebându-mă dacă pot să-ţi fac un loc la curs.
Aşa că nu prea te cunosc.
Este OK.
Nici eu nu vă cunosc.
Vrei să mă ajuţi?
Faci chemise?
Imhi.
Cu legume de vară şi... şi puţin busuioc.
Mmm!
Ţi-aminteşti când ai mâncat prima oară, în Luberon?
- Imhi. - Nu?
Eraţi patru, şi eraţi atât de grase.
Am gătit împreună cu mama mea o farfurie mare din ele,
şi am lăsat-o pe masa din bucătărie,
şi, oh, voi le-ai mâncat una după altă
până când farfuria a fost... complet goală.
În toamna aceea ai mers la şcoala de asistente medicale, şi toate femeile alea
se uitau urât la mine şi... şi se întrebau
ce-ţi dau să mănânci.
- Păi, eram ca un ghem de unt. - M-am simţit că o proastă,
ca şi cum habar n-aveam ce fac,
aşa se uitau femeile alea la mine.
Şi aveai?
Ce să am?
Aveai habar ce să faci?
Cred că nu mi-am dat seama că nu voi fi capabilă să regăsesc
toate oportunităţile la care le-am dat cu piciorul.
Nu eşti singura care şi-a făcut sieşi lucruri idioate.
Draga mea.
Te-a sunat Charlie.
Oh. Ce avea de spus pentru ea însăşi?
Doar vroia să vadă cum eşti.
Se străduieşte prea mult.
Vrea să te duci să iei cina cu ea şi cu Aldy
şi cu o grămadă de oameni fabuloşi, weekend-ul ăsta.
Ce i-ai spus?
Că probabil n-o să-ţi placă ideea.
Doamne, unii oameni pur şi simplu nu te lasa să-i uiţi.
Ar trebui să mă duc.
Hei, vrei să vi cu mine?
Nu prea.
Ce faci?
Shht.
Îţi place?
E cam mişto.
Da?
Haide, ar trebui să mergem.
Cred că ne-ar prinde bine.
De ce? Ce te face să spui asta?
Sunt mulţi experţi care afirmă că este un lucru bun să ieşi în societate.
Mda... şi sunt alţii care spun că nu.
Azi am fost ieşite toată ziua.
Haide măi, şti ce-am vrut să spun.
Mă gândesc...
OK, era un articol...
Oh, Doamne, iar ai citit online rahaturi stupide.
Mdaa. Însă era ceva în "Psihologia Astăzi"
pe care am văzut-o la bibliotecă, şi cred că ar trebui să îl citeşti.
Eu administrez periodicele. O să-ţi dau o copie.
Ascultă, hai cu mine la Charlie.
Asta este un ordin.
Vrei să încetezi? Este dezgustător.
M-am gândit să încerc să fac locul să arate mult mai plăcut pentru oaspeţi.
Poate ar fi fost bine să încerci mai devreme, înainte să ajungă aici.
Hei, ce-a păţit scaunul tău?
Mă bucur că n-aţi venit aseară.
Merci.
Nu, vreau să spun că oamenii nu mai plecau.
Am avut cioflingari pe cap la ore mici.
Iar un idiot era prea beat sau drogat şi a confundat scaunul cu toaleta.
- Ihvv! - El chiar a ridicat perna în sus...
a scos furtunul şi a început să toarne cam un galon din Miracolul Naturii pe el.
Probabil că n-a fost destul.
- Nu. N-a fost. - Eu i-aş da foc.
Nu pot, l-am moştenit de la bunica.
Este Regency franţuzesc sau nu ştiu ce rahat de proxeneţi de genul ăsta.
Eu tot i-aş da foc.
Poate ar trebui s-o facem.
Poate ar trebui.
Şi ce-ai mai făcut, Katy?
Immm, ce vrei să spui?
Vreau să spun, ce-ai mai făcut?
Păi... Philip, immm, trece în clasa a doua.
Şi...
- aproape împlineşte 8 ani. - Drăguţ.
Iar eu studiez să iau LSAT (Testul de Admitere la Şcoala de Drept).
Şi sunt
bibliotecară part-time în Westport, deci...
Cu asta mă ocup.
Nu mai cochetezi cu actoria?
Nu. Vreau să spun...
că viaţa pur şi simplu... mi-a stricat această plăcere.
Ce naiba se întâmplă cu visele noastre?
Cred că toată generaţia noastră merge la facultate,
amânând viaţa reală cât mai mult posibil.
Fiecare din toţi prietenii ăştia
îşi iau un MBA, un doctorat în ştiinţe juridice, sau ambele.
Luna trecut am pierdut un asistent,
iar revistă a pierdut o grămadă...
Mai taci din gură, Charlie.
Îmi pare rău.
Immm... o să ne ierţi dacă spunem că trebuie să plecăm?
Am spus ceva greşit?
Nu, nu, nu, nu, noi doar trebuie să prindem trenul spre Connecticut.
Nu vreau să fiu jenată
de ceea ce am voie să spun sau nu în preajma ta.
- De ce-ai fi? - Nu ştiu. Vreau să spun,
sunt jenată că sunt jenată.
Oh, haide măi.
Te iubesc.
OK. Pa.
După cum ştiţi, esenţialmente, să fi tu însuţi înseamnă
că facultatea cunoaşterii...
facultatea cunoaşterii aparţine subiectului...
se regăseşte în capul său, şi...
iar subiectul are un astfel de statut
în virtutea faptului de a fi inclus în sine însuşi,
separat şi distinct faţă de lume şi faţă de ceilalţi.
Acum, oare bunul simţ nu ne spune acelaşi lucru?
Nu este adevărat că spunem, "Ce se petrece în capul tău?" pentru a exprima...
surpriză şi dezaprobarea privind
un comportament neaşteptat şi bizar?
Şi mai mult...
Nu ne spune bunul simţ
ca un astfel de comportament bizar este semnalat
prin lovirea frunţii cu degetul?
"De ce Mintea se afla în Cap" este titlul uneia dintrte lecturile
prezentate la simpozionul din, îmm, 1951.
Una dintre cele mai autoritare voci din acest cor
este Ken Bergens...
care a pus întrebarea:
Putem oare să reînscriem în mod convingător ce înseamnă să fi o persoană
într-un mod care ne tranzitează de la premiza individualistă...
către cea relaţionala?
- Hei, Rigby! - Ce naiba faci?
Haide... haide, de-abia am avut şansa de a răspunde.
- Înainte să dispari în ceaţă. - Ce te-am rugat, Conor?
- Am nevoie de o clipă să vorbesc. - Ce naiba ţi-am cerut?
- Lasă-mă naibii o secundă să vorbesc. - Ţi-am dat o grămadă de secunde!
Te rog, fă-mi o favoarte şi lasă-mă naibii în pace!
Şti ce? Bine!
Conor? Conor?
La naiba!
- Conor, la naiba. - Îl cunoşti pe tipul ăsta?
Este soţul meu.
Aha, ce interesant.
Mda, a fost super-minunat.
Deci, tu te-ai întors, îmm...
te-ai întors la şcoală?
Frecventez nişte cursuri.
Aproape că nu te-am recunoscut.
Ce vrei să spui?
Este doar coafura ta.
E chiar drăguţă.
Unde locuieşti, El?
Nu-i treaba ta.
Despre asta vroiai tu cu disperare să discutăm?
Nu.
Atunci ce este?
Aveam de gând să spun ceva bun,
ceva care ar fi...
rezolvat toate problemele noastre şi ar fi îmbunătăţit totul,
dar şti ce, am uitat ce vroiam să spun.
Ce păcat.
Nu-i aşa?
Eu o să plec.
Nu.
Tot ce am vrut...
era şansa de a discuta cu tine.
Şi după aceea, după aceea poţi să dispari,
acolo, indiferent unde ai dispărut.
Sunteţi gata, dle?
Mda..., mda, m-am născut gata.
- Încet şi cu grijă. - Mda...
Ai grijă pe unde calci.
Ne mai vedem.
Adio, Conor.
Aşa, ai grijă la cap.
- Îl ţii? - Îl ţin.
Aşa, cu grijă.
Pot să te mai urmăresc?
Puneţi braţul aici pentru mine?
Hei. Hei, eşti bine?
Mda, îmm...
Ce s-a întâmplat?
Nu. Soţul meu...
Nu ştiu cum să-l mai numesc.
Oh, da, mi s-a întâmplat şi mie.
Deci... vrei să, vrei să mergem împreună?
Vrei să mergem să bem ceva?
Nu, nu, nu chiar acum, mulţumesc.
Eşti trează?
Mătuşă Em, eşti trează?
Nu, Philip.
Ochii tăi sunt deschişi.
Aparent.
Ce faci cu pantofii în pat?
Bună dimineaţa, raza de soare.
Mama îmi face pâine prăjită.
Bine, cobor şi eu imediat.
OK.
Charlie te-a sunat din nou.
Minunat.
Ai venit târziu azi-noapte.
Ce-i cu ospăţul ăsta?
Avem un oaspete special.
E afară.
Dar a fost dificil. Este o barieră...
Bună dimineaţa.
Nu se poate.
El...
- Haide încoace. - Ce ciorile mai faci?
- Hai încoace. Doar o clipă. - Nu mă atinge, Katy...
- Nu, nu, nu, nu. - Nu... mă atinge!
Nu... nu...
- Dă-mi drumul! - Nu!
Au!
O să te muşc! Jur pe bunul Dumnezeu că te muşc!
Te muşc şi eu!
Au! Au!
Dă-o naibii.
Mi-ai întins o cursă.
Conduce Departamentul de Psihologie.
Bravo lui.
Păi, m-am gândit că ar fi ceva mai calificat să...
se ocupe cu circumstanţele tale.
Care sunt circumstanţele mele?
Era nepotul meu.
Şi eu l-am pierdut.
Niciunul dintre noi nu ştim cum să te ajutăm.
Păi, nici eu nu ştiu.
Mă bucur că te-au delegat pe tine să-mi ţi speech-ul.
El nu este un străin oarecare...
la care te-a îndrumat un spital oarecare. Este colegul meu.
Nu cred că o întâlnire pe săptămână ţi-ar strica.
De ce nu poţi tu să vorbeşti cu mine o dată pe săptămână, tata?
- De ce o pasezi altcuiva? - Nu o pasez,
şi chiar cred cu tărie că nu vrei să vorbeşti cu mine despre asta.
Nu am nevoie să vorbesc cu un alt terapeut.
Eleanor...
Te rog, încetează să-mi reaminteşti că ceva nu este în regulă.
Asta... nu asta este intenţia mea.
Atunci... te rog să mă laşi să nu mă mai gândesc la asta.
Tragedia este ca o ţară străină.
Nu ştim cum să vorbim cu băştinaşii.
Ce tot zici?
Şti, există nişte lucruri foarte mişto numite scaune.
Mda, am auzit despre asta.
De fapt, acolo jos nu este prea murdar.
Eşti OK?
Sigur că da.
Mincinoaso.
Sigur.
Când ai următorul curs?
Este cursul dvs.
Oh.
Îţi plac hamburgerii?
Eram vegană.
În principal fiindcă soţul meu era vegan.
Nu că n-aş fi de acord cu majoritatea dogmelor
ideologiei vegane, însă...
el era unul dintre acei socialişti reformaţi
care păreau sexy înainte că anii '60 să înceapă să decadă.
El preda?
A câştigat un post la Universitatea din Oregon,
şi aşa am ajuns aici.
El a lăsat-o mai moale, eu m-am încăpăţânat, şi asta a fost totul.
Aveţi copii?
Un fiu.
Nu înţeleg de ce oamenii fac copii.
Şti, mai întâi ai parte de 9 luni de agonie,
te doare tot corpul, ba ţi-e cald, ba ţi-e frig,
ţi-e poftă de murături, şi nu există cuvinte pentru a descrie
ce muncă naibii este.
Şi apoi străinul ăla mititel iese afară,
şi suge fiecare strop de viaţă care ţi-a mai rămas,
şi în momentul în care eşti gata să sari pe geam,
dintr-o dată, el zâmbeşte.
Iisuse Christoase, asta este minunat.
Şi indiferent ce faci, indiferent cum o faci,
indiferent cum îţi imaginezi viaţa copilului tău,
sau ce fel de părinţi vom fi,
29 de ani mai târziu, el este un cabinetul unui psiholog
acuzându-te de nişte chestii nebuneşti pe care le-ai făcut sau zis
şi care nici în ruptul capului nu-ţi poţi aminti dacă le-ai făcut sau zis.
Spune-mi că la vârsta ta nu mergi la cursuri din plictiseală.
Nu ştiu ce naiba fac.
Înainte de asta ce ai făcut?
Hmmm, am trăit.
Ai copii?
Mm-hmm.
Băiat sau fată?
Băiat.
Succes.
Merci.
Cine este bărbatul ăla care te-a scos de la cursul meu zilele trecute?
El a lăsat-o mai moale, eu m-am încăpăţânat, şi asta a fost totul.
Hei.
Şti ce?
Ce este?
Cineva m-a invitat să ieşim în oraş.
Arăt ca naiba.
Ba eşti frumoasă.
Oh, nu fi drăguţă cu mine.
Asta e... oh, la naiba, nu înţeleg de ce cretinul ăsta a intrat în bibliotecă.
Katy...
Nu mă lua cu "Katy". Oh, Doamne,
Mama şi tata nici măcar nu s-au întors.
Poate că ar trebui doar... s-o las baltă.
Nu. O să ajungă din clipă-n clipă. Calmează-te.
O să fiu cu ochii pe el.
Doar o să ne prefacem că suntem interesaţi unul de celălalt
în timp ce bem Cabernet ieftin, şi el probabil că o să-mi pună
aceleaşi întrebări stupide pe care le-au pus ei despre Philip,
cum ar fi cine este tata,
iar apoi mă va privi ca şi cum aş fi idioată pe jumătate
din cauza alegerilor pe care le-am făcut.
Şti, era mult mai uşor când eram actriţă,
fiindcă puteam doar să mi-o trag cu colegii,
însă porcăriile astea pseudo-adulte din viaţa reală mă calcă pe nervi.
Katy, taci din gură.
Mă simt grasă.
Nu eşti grasă.
Ai ştiut întotdeauna...
Cum şi cine vei fi, vreau să spun, ca şi femeie.
Eu mereu... parcă n-ajungeam acolo.
După aceea am ajuns o farsă.
Uneori îmi vine greu să te recunosc cu coafura asta.
Immm.
Asta arată grozav.
Fir-ar să fie!
Poftim?
Hei, vino încoace.
Ce-a fost asta?
Asta se tot desface.
OK, dar noi nu vorbim aşa, dragă.
De ce?
Deoarece nu este un lucru drăguţ de spus.
Eşti sigură că vei fi OK să ai grijă de el?
Mama şi tata trebuie să se întoarce cât mai cărând.
A ajuns.
- E... eşti sigură? - Da, foarte sigură.
- Da, da, da. - Schimbă.
Deci, ce vrei să facem?
Dar tu ce vrei să facem?
Grăbeşte-te.
Viin.
Licuricii pot să mă electrocuteze?
Nu. Sunt inofensivi.
Asta arată bine, nu-i aşa?
Mda, aşa este.
Hei-
Hmmm?
În corpul ăsta nu-i decât o inimă.
Ai milă de mine?
Taci, mai.
Vrei să mergem la tine?
Da, te rog.
Ştii ceva.
- Ce? - Faci tu prima mişcare,
iar eu o să te urmaz,
fin'că asta este...
asta este mult prea drăguţ.
Hei, putem merge undeva fără ţintă?
Mda.
Chiar acum?
Oricând.
Putem să o facem în acest weekend?
Da.
Unde vrei să mergem?
Fără destinaţie precisă.
Închiriază doar o maşină.
Pe drum putem cânta toate cântecele stupide pe care le dau la radio.
O să mergem fără ţintă până vom simţi că vrem să oprim maşina.
Şi atunci ce vom face?
Mmm, nu ştiu, mâncăm ceva, ne plimbăm undeva.
Foloseşte-ţi imaginaţia.
Bine, eu... bine...
Cealaltă imaginaţie.
- Am o imaginaţie destul de perversă. - Opreşte-te!
Vino încoace.
Hei, Rigby?
Ce este?
Te iubesc.
A mers chiar atât de rău?
Puteam să-i dau un sărut normal de noapte bună
în loc să-mi îndes limbă pe beregata lui.
Deci e mişto tipul?
Sunt aşa de teminata.
Ai băut puţin în seara asta?
Daa.
- Ce-i asta? - Shht.
Philip mi-a dat-o ca să nu-mi fie teamă în întuneric.
Încă mai ai probleme de genul ăsta?
Da, aşa cred. Hai încoace.
A fost OK cu el?
Da.
Oh, vrea să spun că...
Nu asta am vrut să...
Eu doar...
Sunt OK.
E OK să fi OK?
Da, fi OK cât vrei tu.
Eşti cu adevărat OK?
Pot să mă prefac.
Aşa dintr-o dată, mi-e cam dor de el.
De cine?
De Conor.
A fost pe aici alaltăieri.
A vorbit cu mama,
şi... ea mi-a spus să nu-ţi spun.
Îmi pare rău, Katy.
De ce?
Mă simt ca şi cum m-aş fi băgat între voi
şi v-am luat tot aerul din cameră.
Eşti o nenorocită cam egoistă.
Hei. Nu trebuie să fi chiar atât de onestă.
Nu.
Am fost foarte supărată pe tine.
Ştiu.
Încă mai sunt foarte supărată pe tine.
Ştiu.
Şi acum tragi covorul de sub picioarele lui Conor.
A aruncat lucrurile lui Cody în debara.
Şi după nici 10 minute a comandat mâncare chinezească de la Madame Wu.
Am încercat timp de şase luni.
Eram în aceeaşi cameră şi totuşi eram la un milion de mile unul de celălalt, şi...
am început să am gânduri pe care n-aş fi crezut vreodată că le voi avea.
Dar cum ai ajuns tu şi cu mama atât de departe?
Nu sunt sigură.
Multă răbdare.
Toţi încep să gândească, "Asta va ţine pe vecie."
Însă lucrurile devin dificile...
într-un moment sau altul.
Iar celelalte lucruri nu mai merg strună, aşa cum credeai că vor merge.
Cred că şmecheria este să nu alergi la deal,
chiar şi atunci când crezi că asta este cel mai raţional lucru de făcut.
Chiar nu ştiu ce să-ţi zic.
Urăsc camera asta.
Am văzut şi mai rele.
Unde?
- Cee? - Unde ai văzut mai rele?
NYU, Yale...
Oh, Yale este oricum dar nu urât.
New Haven este doar urât.
Ai urmat cursuri la vreuna din aceste instituţii de marcă?
NYU, iar apoi am crescut la Yale când tatăl meu preda acolo.
Oh, desigur, eşti o ştrengăriţă de facultate.
Mm-hmm.
Te-ai înţelege foarte bine cu fiul meu.
Să nu crezi că încerc să aranjez ceva între voi.
El locuieşte în Washington, în statul Washington.
Se preface că scrie un roman acolo de vreo patru ani.
Ai învăţat ceva interesant la NYU?
Am abandonat o dizertaţie.
- Mm! Îndrăzneaţă fata! - Mm-hmm.
Ce departament?
Antropologie.
Mmm. Social? Lingvistic?
Scriam o etnografie despre lumea socială
a artiştilor de performanţa din Paris.
Muzicieni, dansatori, actori, et cetera.
De ce?
Nu ştiu; mama mea este muzician
şi este franţuzoaică, deci...
Nu, vreu să spun de ce ai abandonat?
Să nu-mi spui că din cauza unui lucru stupid caum ar fi dragostea.
Eşti aşa de flecara.
Este mai amuzant să vă ascult.
O să-ţi treacă.
Am rămas gravidă.
Ah, aia.
Vrei să participi la acest curs?
Nu prea.
Nici eu.
O să fac asta.
Cântecul ăsta este oribil.
Nu-i prea bun.
Nu este.
Cred... cred că muzica proastă te excită.
Serios. Maşina, maşina, maşina, maşina, maşina.
Fă aia! Fă aia! Fă...
Nu vreau ca ei să-ţi vadă ţâţele.
Suntem bine, suntem bine.
Ajută-mă.
Cee?
Tu şti ce ai de făcut.
Opreşte-te.
Uite aşa.
- Oare să o fac? - Da.
OK, asta este un fel de contra-intuitie.
Cred că sunt cablat instinctual să nu fiu capabil să fac asta.
Uite aşa.
Trei, doi, unu.
Exact aşa.
Arăţi bine.
Sunt foarte impresionată.
Trebuie să ascultăm asta?
Hei!
O vrei? O vrei?
Top 40?
Nu.
Country?
Nu.
Asta este cel mai idiot lucru pe care l-am auzit vreodată.
Doamne Dumnezeule.
Nu, asta e...
Nu.
- Îmi dai şi mie? - d Mulţumesc Doamne...
- Dragă? - Mm-hmm?
Oricât de confortabil ar părea...
Mm-hmm?
mi se blochează circulaţia la picioare.
- Ce încerci să spui? - Că eşti grasă.
Şi că iubesc fiecare kilogram din tine.
- Oh! - Vino-ncoace.
Mmm.
Ai văzut unde-mi este tricoul?
Vezi pe bancheta din spate.
Unde... unde te duci?
Afară.
Vi şi tu?
Da.
Unde suntem?
Într-un loc mişto.
- Uimitor. - Ştiu.
Nu trebuie să-mi spui.
La naiba.
Haide, trezeşte-te.
Trezeşte-te.
Ce?
M-ai speriat ca naiba.
Cum am făcut asta?
Am intrat în camera ta să văd ce faci,
şi tu nu mai erai, şi maşina nu mai era.
Da, am fost să ne plimbăm.
Păi, să n-o mai faci niciodată.
De ce mă verificai?
Te-am verificat mereu.
Îmi pare rău?
Vrei o gură?
Nu. Am avut o zi nasoală.
Te simţi puţin dramatic astăzi?
Nu, de ce?
OK.
Am cântat vioara a doua la asta.
Orchestra simfonică din Boston. Ltzhak Perlman.
N-am uitat.
Nu, îmi reaminteam mie însumi.
Eşti chiar atât de nefericită?
Mm, nu cred în nefericire.
Am doar o criză liniştită, aşa cum o ai şi tu pe a ta.
Katy o are pe a ei. Şi tatăl tău are.
- Tata are o criză? - Da.
Una dintr-o lungă serie.
De ce?
Nu, nu vreau să vorbesc despre asta acum.
Las-o să rămână între mine şi el.
Cee?
Eu n-am vrut niciodată să devin mama.
Acum nu mai poţi face prea multe în privinţa asta.
Daa. E prea târziu.
Eram prea tânără când te-am născut.
Eu eram copilul.
De ce-mi spui asta?
Îţi spun asta fiindcă nu vreau să te mint.
Nu vreau să iei relaţia noastră prea personal.
Dar nu o fac.
- Nu. - Dă-mi... Nu.
Dă-mi vinul înapoi. Dă-mi vinul înapoi.
De ce nu mi-ai spus că Conor a venit pe aici alaltăieri?
Fugi şi salvează-ţi viaţa, El.
Asta ce-ar trebui să însemne?
Păi, toate astea sunt prea realiste.
Pleacă undeva pentru un timp.
Eşti sigură că nu proiectezi ceva asupra mea?
Da, da, sunt sigură că nu proiectez.
Ţi-a plăcut semestrul ăla în Paris,
aşa că de ce nu te întorci acolo să-ţi termini dizertaţia?
Ai putea scrie în cafenele, să citeşti Le Monde.
Să mănânci pâine,
să arunci ocheade la străini.
Da, aş putea.
Atunci de ce mai eşti încă aici?
Nu ştiu.
Nu, iar apoi o înşfăca, şi aleargă, fuge afară...
N-am deschis încă.
Salut, Alexis.
Sfinte Sisoe.
El e pe aici?
Imhi, e în bucătărie, vorbeşte cu Stuart.
OK.
- Ce-ai mai făcut? - Bine.
- Ce-ai mai făcut? - Bine, bine.
- Cum merge cu pictatul? - Minunat.
Chiar termin ceva la care am lucrat acasă.
Scuzaţi-mă... cu toţii.
Sfânta cuminecătura.
Şi mie-mi pare bine să te văd, Stuart.
Păi, a fost drăguţ,
să ne reconectăm şi, immm... Pare că pe vremuri.
Eu mă întorc în, îmm, bucătărie.
Mişto, vin şi eu.
- Scuze. - Scuze.
Vrei un Shirley Temple?
Te rog.
Cât îţi datorez?
Banii tăi nu sunt buni aici. Şti asta.
Deci, afacerile merg bine?
Da.
Minunat.
O să închidem localul.
- Îmi pare rău. - Mda.
Imhi, şi mie.
Deci, ce urmează?
Păi, mă gândeam să dezvolt nişte chestii interesante
de care oamenii ar putea să fie cu adevărat interesaţi.
O să lucrezi pentru tatăl tău?
Nu ştiu.
Şti, înainte să te întâlnesc, n-aveam nici cea mai mică idee cine sunt.
Şi în perioada când eram împreună...
m-am gândit că mi-am dat seama, însă acum...
Acum sunt din nou în aceeaşi situaţie.
Păi, când îţi dai seama, zi-mi şi mie cum ai făcut.
OK.
- Hai să mergem în altă parte. - Cee?
Hai să mergem.
Ce? Chiar acum?
Haide măi. Să nu crezi în pierderea timpului.
OK.
Immm...
Hei, deci mai exact unde mergem?
Să închiriem o maşină.
Nenorocitul!
Ne-au dat o maşină cu ştergătoare de parbriz retardate.
Păi, nu ne grăbim.
Ce cauţi aici, El?
Spune-mi tu.
M-ai urmărit.
Ziceai că trebuie să vorbim,
şi apoi ai fost la casa părinţilor mei.
Acum o oră ai intrat valsând în bar şi ai sugerat să ne plimbăm cu maşina aiurea.
În furtuna ăsta nenorocit de perfectă de aici.
Aşa că...
Este destul de amuzant.
Mda.
Da, este de-a dreptul hilar.
Şti, a fost un moment foarte pasager când am crezut că, într-adevăr, împreună
ne-am aranjat o viaţă destul de decenţă.
Trebuie să golesc apartmentul săptămâna viitoare.
Vrei să-ţi păstrez câte ceva?
Unde te muţi?
Pot să mă mut la tata pentru o vreme,
până când mă dumiresc cum stau lucrurile.
Oh.
Eşti ud leoarcă.
Ai observat asta?
El...
stai, stai stai.
Te rog, te rog, aşteaptă.
Te-ai culcat cu altcineva.
Tu mi-ai spus să o fac.
M-ai părăsit.
El, m-ai părăsit.
Hei, acum nu...
El?
Nu contează.
Minţi îngrozitor, El. Ar fi trebuit să-mi spui,
"Cum naiba ai putut să-mi faci una ca asta, Conor?"
Haide măi, ar fi trebuit să spui, "Asta e un rahat."
Ar fi trebuit să spui "Conor, eşti o persoană egoistă.
- Dezgustătoare şi fără de speranţă." - Nu, nu, nu, nu.
- Am trecut de faza asta. - Nu, n-am trecut!
Şi tu doar ce-ai spus-o pentru mine.
Să ne întoarcem în oraş.
Aici este bine. O să cobor aici.
- Doamnă? - Da?
Eşti o scorpie.
Şi tu arăţi ca naiba.
Mulţumesc.
Unde ai fost azi-noapte?
Vrei să-ţi descarci sufletul?
Vin aici în pauze.
Unul dintre bibliotecari susţine o întreagă filozofie a aţipelii.
Filozofia aţipelii?
Da, e cam aşa, aţipeşti din când în când, şi ajuţi productivitatea şi altele.
Mmm.
Dacă...
vrei să o citeşti.
Ce anume?
Sperăm că poţi să-mi citeşti mintea.
N-ar fi drăguţ?
Vrei să facem ceva nebunesc în weekend-ul ăsta?
Da, sunt regina lucrurilor nebuneşti.
La ce te gândeşti?
S-o dăm cotită, să luăm trenul către oraş, să salvăm lumea.
Când ai devenit o idealistă?
Acum câteva secunde.
Mă întâlnesc cu dentistul în weekend.
Este OK. Poate să fie a treia roată la căruţă.
Bine.
Trebuie să mă întorc la muncă.
Vin să te trezesc puţin mai târziu.
- Salut! - Bună!
- Vreţi ceva de băut? - Da.
Da, vreau ceva de băut.
- Ar trebui să lua, ceva... - Un shot?
Trei shoturi?
Tequila.
Un rând de tequila.
Mă simt bătrână!
- Ce? - Mă simt...
Mă simt bătrână!
Şi eu!
Noroc.
Merci!
Cum te cheamă?
Sunt în regulă, merci.
Oh, aşteaptă.
Aşteaptă...
Nu, aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă.
- Ce? Ce? - Aşteaptă.
Ce este?
Te-am rănit?
Nu, nu.
Atunci ce este?
Eşti un străin.
Şi tu la fel.
Ai avut vreodată un moment...
când şti că faci ceva cu adevărat stupid, însă îl faci oricum?
Da, în fiecare zi.
Ce?
Haide măi.
- Nu. - Haide măi.
Stai acolo.
O să plec.
Nu, nu pleca.
- Nu. - Oh, lisuse.
Stai doar o clipă.
Chiar asta vrei?
Scuză-mă.
Unde te duc?
Immm...
Fă doar o tură prin oraş.
Ai şi o adresă?
În cele din urmă.
"Toţi singuraticii, oare de unde vin ei?"
Hmm?
Asta este cântecul lui Beatles după care ţi-au pus numele.
Ah. Trei Splendas.
Uau, serviciu complet.
Vrei să vin jos la tine sau vi tu aici?
Cred că n-o să mai urmez cursul tău.
Te desparţi de mine.
Deci aşa se simte când ai inima rănită.
Nu ai avut niciodată inima rănită?
Doar am citit în cărţi despre asta.
Mincinoaso.
Sigur că da.
Şti, nu trebuia să-mi spui asta. Puteai pur şi simplu să nu mai vi.
Trebuie să plec de aici.
"De aici"?
Din zona asta tri-statala.
Oh.
Şti, se spune că dacă renunţi o dată,
apoi o să tot renunţi la lucruri
şi începi o întreagă istorie a renunţărilor.
A sunat chiar atât de nasol pe cât mi s-a părut mie?
Nu.
Bine, fiindcă n-am nici cea mai mică idee despre cum ar trebui trăită viaţa.
Păi, te rog să-mi zici şi mie cine ştie?
Da.
Am un câine, Miles.
L-am luat de la un centru de adopţii.
S-a descurcat destul de bine.
A trăit fiecare zi de parcă ar fi câştigat la loterie.
Unde-i Miles când avem nevoie de el?
Undeva în Pennsylvania.
L-am luat într-o călătorie,
încercam să fac toate Călătoriile lui Charley.
Cum am ajuns într-o zonă rurală,
a început să tot sară în sus de parcă adulmecă un miros nou
sau de parcă ar fi găsit ceva că caută de foarte mult timp.
I-am dat drumul.
A zbughit-o că din puşcă, alergând după soare.
A fugit?
Mm-hmm.
Îmi imaginez că este fericit indiferent unde este.
Probabil că s-a cuplat cu nişte Amish.
Trăieşte la o fermă de lapte.
Este posibil.
Am un coleg la NYU.
Din zilele când lucrăm cu tatăl tău acolo.
Preda antropologia la Universitatea Americană din Paris,
şi mai lucrează şi la Muzeul Quai Branly.
Pot să îl sun.
Şi să-i trimit dizertaţia aia pe care ai început-o.
Vrei juma de covrig?
Nu, mulţumesc, sunt bine.
Mănânci destul?
Începi să suni foarte maternă.
Oh, asta ar fi prima dată.
Când ai vorbit ultima oară cu fiul tău?
De sărbători, acum prea mult timp.
Nu-i trist că nu-mi amintesc exact?
Probabil.
Ar trebui să-l sun, nu-i aşa?
- Da. - Da.
Acum tu suni foarte maternă.
Alo?
Salut-
Ţi se pare că m-am schimbat?
Mi se pare că eşti la fel.
Iartă-mă.
Pentru ce?
Că am dispărut.
N-o să mai avem niciodată ce-am avut.
Ce am avut?
Un loc mişto.
Da.
Spune-mi la ce te gândeşti.
Am uitat cum arată el.
Uneori îmi... îmi apare o viziune scurtă a ochilor lui...
a felului cum îmi zâmbea din leagăn.
Dar apoi dispare.
Nu pot să-i vizualizez fata.
Nu mai pot să-i vizualizez fata.
Era palid.
Se încruntă mai mereu.
Aveau ochii tăi, avea nasul tău,
avea... buzele tale,
avea obrajii tăi.
El, era leit tu.
Era cel mai frumos lucru pe care l-am văzut vreodată.
Nu eram pregătită să simt ceea ce am simţit.
Ştiu. Nici eu.
Te iubesc.
Ştiu.
Cum merge?
Merge.
Este o cafenea grozavă numită... Le Cafe
pe Rue Tiquetonne
la care merg o grămadă de băşinoşi irascibili.
Mergeam acolo cu mama ta când i-am vizitat părinţii.
Odată l-am întâlnit acolo pe Jean Marie Le Clezio, înainte să câştige premiul Nobel.
Mişto.
Şi ar trebui să încerci una din acele macaroon franţuzeşti
la Laduree în Saint-Germain.
Sună-mă după ce faci asta.
Şi prin tine voi experimenta şi eu indirect aceasta.
O s-o fac. Merci.
Te-am pierdut odată în ocean.
Ce?
Te-am pierdut odată în ocean.
Închiriasem o casă la Ditch Plains Beach în Montauk,
Când îţi permiteai Montauk.
Aveai aproape doi ani.
Mama ta era gravidă cu Katy,
şi te-am dus jos...
să înoţi...
într-o după-masă.
Nu erau prea mulţi oameni acolo.
Eu...
Eu am intrat în apă, cu tine în braţe...
gândind, la un moment, "Asta ar putea să nu fie cea mai bună idee."
Dar tu erai curajoasă.
Sau mi-am imaginat eu că erai curajoasă
fiindcă abolut niciodată nu păreai speriată.
De nimic.
Atlanticul are toane,
şi a trimis spre noi un set de valuri.
Noi... am reuşit să rezistăm la primul.
Te ţineai strâns de gâtul meu.
Însă am fost surprinşi în faţa celui de-al doilea.
Şi am ieşit la suprafaţă fără tine.
N-am mai simţit niciodată ce am simţit atunci.
Chinurile celor câtorva secunde nebuneşti...
când calcam apa aceea albă.
Şi apoi, în mod miraculos, eu...
te-am simţit lângă piciorul meu.
Nu i-am spus niciodată mamei tale.
De fapt n-am spus nimănui.
A fost atât cel mai rău şi cel mai bun moment din viaţa mea.
OK.
Asta e gata?
Da.
- Cobor şi eu imediat. - OK.
Ce ai luat?
Chardonnay.
- E bun, nu? - Mm-hmm.
Şti că spun numai prostii, nu-i aşa?
Depinde de zi.
Dar ştii că te iubesc, hmm?
Spune-i la revedere mătuşii Em, OK?
OK.
La revedere, piţigoiule. Ai grijă să se comporte cum trebuie, OK?
- OK. - OK, pupici.
Cât e ceasul în Franţa?
Immm, e trecut de ora ta de culcare.
De ce?
Nu mă uita.
Nu te uit.
Nu vreau să merg la culcare. Este încă lumină afară.
Nu trebuie să mergi la culcare, dragă.
Fii cuminte, OK? O să mă întorc.
Când se întoarce mătuşa Em?
O să se întoarcă vara următoare.
Hei!