Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
M-ai iubi dacă n-aş putea să plătesc cina?
Posibil.
Da.
Ce facem?
Mă gândesc.
Am putea să ne certăm.
Să... aruncăm ce am mâncat. Poate ne dau afară.
Atrage atenţia.
Ce faci?
Îmi scot pantofii.
Voi pleca prima,
la timpul potrivit, când nu se uită,
vii în josul străzii.
Dle?
Fugi!
Nemernicule!
Scumpule!
- Eşti bine? - Mor.
A fost epic!
L-am pierdut?
Nu ştiu.
S-au sinchisit?
- Hei. - Ce?
Uită-te la ele.
Frumoase, nu?
Da.
Hei...
Ce?
Am o singură inimă.
Fie-ţi milă.
Mai taci.
Hei!
Dnă Ludlow? Pregătită?
Da.
- Bună. - Bună.
Pot... Va durea?
Nu.
Toate lucrurile tale?
Eşti sigură?
- Încântată. - O zi bună.
- Eşti bine? - Da.
Unde-i Philip?
Doarme. E obosit.
Ce să fac?
Ascunde-o.
Ţi-am dezactivat contul wireless.
Mersi.
Ce faci cu restul lucrurilor din oraş?
Ai nişte haine în dulap
şi mai am în mansardă, dacă vrei.
E bine.
Ca pe vremuri.
Bună, tati.
Şi acum?
Presupun că urmează predica.
Ce vrei să faci, El?
Ceva diferit.
Accept sugestii.
Te poţi duce la nişte cursuri.
Vorbim mai încolo?
Şi Conor?
- Mătuşă Em! - Bună.
Ţi-am dus lipsa.
Şi eu.
Ce aţi făcut?
Am urmărit fluturi.
- Am prins unul. - Serios?
Să se acomodeze prima dată, da?
- Pa, scumpule. - Pa.
Ai nevoie de ceva?
Nu. Mulţumesc.
Mă duc în oraş. Vrei să ieşi?
Da. Mă strigi?
E nasol, omule.
- Poate vrea să te duci după ea. - Nu.
Aşteaptă câteva zile.
Stu, nu.
Presupun...
- dacă vrei să crăpi... - Taci.
Nu ştiu ce să spun. Ce trebuie să spun?
Nimic. Doar taci,
bea... şi spune despre vreme.
Tipul de la masa doi spune că-ţi va trage una
- dacă nu primeşte puiul thailandez. - Să mi-o sugă.
Spune-i tu asta.
Masa doi.
Mă ocup eu.
Nu mai avem bere.
Cum? Avem două lăzi.
- Verifică... - Scuze.
Nu se face asta. Care-i problema ta?
- Unde-i mâncarea? - Nu-mi ameninţa bucătarul.
- Linişteşte-te. - Nu-mi spune să mă liniştesc.
Dacă îmi mai ameninţi bucătarul,
te dau in şuturi afară.
- Faci mişto? - Pe bune?
Stu!
Vei plăti.
- Conor, eşti bine? - Ieşiţi!
- Du-te-n mă-ta! - Du-te dracu'!
Frumoasă revenire. Ieşiţi.
Afară.
Ţi-ai uitat ochelarii de soare, idiotule?
Aţi sunat la un număr scos din uz.
Verificaţi numărul... La naiba.
... şi formaţi din nou.
- Alo? - Mary?
- Da? - Conor.
El e acolo?
Bu...
Alo?
Salut.
M-am gândit să...
... să rămân aici un timp.
Salut, Ralph.
Ştii unde e dormitorul oaspeţilor.
Da.
Sunt prosoape într-un dulap de pe hol.
Frigiderul e gol.
Am cereale.
E-n regulă. Pot să cumpăr ceva.
Mă duc la restaurant.
- Bine. - Noapte bună.
Noapte bună.
El.
Bună.
Bună, Stu.
Ce mai faci?
Ţi-l aminteşti pe tata?
Bună ziua.
- Ce faceţi? - Bine. Mersi.
Eşti bucătarul.
Da, bucătarul.
În regulă.
Cum merg treburile la restaurant?
Bine.
Foarte bine.
El, trebuie să te înscrii.
Trebuie să plecăm.
Trebuie să mă întorc la restaurant...
- Încântat. - Şi eu.
Dacă vrei să bem o cafea... sau ceva,
anunţă-mă.
- Bine. - Pa.
Lillian te aşteaptă.
Eram colegi la universitatea din New York.
Mi-ai spus.
Ai...
... pix şi hârtie?
Da, tată.
Am ore...
... apoi am pacienţii.
Presupun..
... că ne vedem diseară.
Bine.
- El? - Da?
Îţi urez o zi bună.
O să am.
- Cum e jos? - Plăcut.
- Avem o întâlnire? - Sunt Eleanor Rigby.
Cred că ţi-e greu.
Sunt aici pentru a intra la cursul identităţii sociale.
Eşti fata lui Julian.
Am nevoie de cafea. Poţi veni cu mine.
Bine.
Lui Julian îi plăceau Beatles?
- Oarecum. - Adică?
A întâlnit-o pe mama în timpul unei false reuniuni.
Era un zvon că ar fi dat un concert înaintea morţii lui Lennon.
Ca cel de pe acoperişul unei clădiri din Londra.
Părinţii mei au stat unul lângă altul aşteptând o trupă ce n-a mai venit.
Nostalgici.
Şi numele de familie a lui tata e Rigby.
- Cred că îi urăşti pe Beatles. - Nu chiar.
Vrei ceva?
Un espresso dublu, cu trei îndulcitori.
De ce vrei să vii la curs?
Numele pare interesant.
Eşti o colegă a tatălui meu...
Fii mai convingătoare.
Vrei să inventez ceva?
Majoritatea asta fac.
Faci cursul doar de dragul de a-l face, nu?
- Cam da. - Îţi spun direct.
Toţi studenţii, soţiile fondurilor de acoperire
generaţia ta de prea multe alegeri, se duc la cursul lui Tim Gunn
pentru a-l auzi despre serialul Project Runway,
sau la cursul de istoria artei, pentru aiureli.
Generaţia mea de prea multe alegeri?
Democraţia vine cu lipsuri.
Poftiţi.
Mulţumesc.
Predai... doar de dragul de a preda, nu?
Cam da.
Am o lună grea, scuze.
Tatăl tău nu mi-a spus multe despre tine.
Nu vreau nepotism.
M-a întrebat dacă pot să fii la cursul meu.
Nu te cunosc.
E-n regulă.
Nici eu.
Vrei să mă ajuţi?
Faci chemise?
Cu legume de vară... şi busuioc.
Mai ţii minte când ai mâncat chemise prima dată, în Luberon?
Nu?
Aveai patru ani şi erai grasă.
Eu şi mama găteam un platou,
îl lăsam pe masa de la bucătărie şi ciuguleai
până nu mai rămânea nimic.
Te-am înscris la grădiniţă în acea toamnă
şi femeile alea mă înţepau cu privirile...
se întrebau cu ce te îndopam.
Eram o balenă.
Mă simţeam aiurea.
Ca şi cum nu ştiam ce fac. Aşa îmi spuneau privirile.
Ştiai?
Ce?
Ştiai ce faci?
Credeam că mi-am ratat şansele.
Nu doar tu ai făcut prostii.
Scumpo.
Nu ştiu ce are de gând. Şi-a închis celularul şi a dispărut.
Are sens?
- Nu comentez. - Nu ţine în tine.
Invoc al cincilea amendament.
Am încercat să fiu de ajutor, m-am prefăcut,
dar n-a funcţionat, deci nu mă bag.
Ştiu că n-am fost în apele mele,
însă, privind în urmă, învăţ să fac faţă.
Câteva săptămâni se pun la socoteală?
Sunt grozav, Stu.
Nu ştiu ce să zic.
Ţi-am pus o întrebare simplă.
Nu trebuie să fii delicat,
dar... credeai că se va întâmpla?
Cu excepţia câinelui meu, nu am dormit lângă aceeaşi femeie
mai mult de două-trei zile, deci nu ştiu ce să zic.
Am deschis un restaurant pentru tine, isteţule.
Pentru tine.
Conform revistei vocea bucătarilor, e un bar cu meniu neinspirat.
În fine. Vreau părerea amicului meu,
chiar dacă e o porcărie.
Bine. Suntem tineri.
"Suntem unul lângă altul, la bine şi la rău.
Fără promisiuni, rugăminţi.
Iubirea e o bătălie." Pat Benatar.
Idiotule.
Nu vreau să-ţi spun ceva greşit.
Am încercat de luni bune să-ţi spun asta...
- Nu vorbim despre asta. - Uite.
Nu mai ştiu să-ţi fiu prieten.
Nu e uşor cu tine.
Am văzut-o alaltăieri.
- Ce? - Am văzut-o.
- Unde? - Pe strada Astor.
- Ai vorbit cu ea? - Nu.
- N-ai vorbit cu ea? - Era departe.
Se ducea la un curs.
Curs?
Avea o geantă pentru cărţi.
- Se ducea la cursuri. - Ce facultate?
- NYU, Cooper Union... - Nu ştiu!
- New School? - Nu ştiu.
- Nu-i greu să afli. - De ce nu mi-ai spus?
Am făcut-o.
Despre ce vorbiţi.
Despre tine.
Salut.
Se poate?
Nu aprob, nici nu dezaprob ceea ce faci.
Mama ta îmi făcea capul calendar deoarece nu te-am făcut responsabil.
Ce?
N-am vorbit cu tine.
Ce legătură are asta cu mine?
Semeni cu mine.
Ba nu. Mi-am purtat de grijă.
Bine.
Şi, altceva?
Nimic.
Nu trebuie să vorbim despre asta.
Tu ai venit în cameră.
Să închid muzica ta idioată.
În fiecare zi, fac un sigur lucru ce mă bucură.
Un singur lucru. Ascult genul meu de muzică idiot
când citesc ziarul tâmpit.
Ăsta e modul prin care mă relaxez.
Du-te în camera oaspeţilor
şi numără picăturile de ploaie.
Numără picăturile de ploaie?
Nu mă pricep la genul ăsta de chestii.
În regulă.
Nu-i treaba ta să cotrobăieşti prin amintiri
şi să judeci ce e corect şi ce nu.
Despre ce naiba vorbeşti?
Să n-ai regrete.
N-am.
S-o facem.
... un răspuns intuitiv.
Eul corespunde
cu simţul de proprietate, intimitate a gândurilor proprii,
al dialogului cu sine,
al stărilor afective,
pe care mulţi, dar nu toţi, le avem de la naştere.
Îmi dai un pix şi o coală?
... izolarea cu sine e văzut ca.. Te rog.
... ca o unicitate personală...
Mersi. Şi pixul?
Şi, poate, e aceeaşi... Ţi-l returnez.
... izolare la care Descartes se gândea când a redefinit
conceptul subiectului şi subiectivităţii.
În cele din urmă,
a fii conştient de sine susţine capacitatea de cunoaştere...
...şi asta rezidă în mintea subiectului
şi subiectul are o condiţie
prin care, involuntar, devine un sclav al propriei minţi,
separat, diferit de tot ceea ce îl înconjoară..
Poţi să dai asta fetei roşcate?
Te rog?
... noi spunem, "Ce te-a apucat?" pentru a exprima surpriza.
Mersi. Uite pixul.
... dezaprobarea comportamentului bizar.
Şi iar...
simţul realităţii ne spune... Roşcata. Mersi.
...că purtarea stranie e semnalată de bătaia frunţii
cu indexul.
Învăţ ceva.
"De ce raţiunea e în minte" e titlul unei prelegeri
de la simpozionul din 1951. Bună.
Cea mai autoritară voce e a lui Ken Bergen,
care a spus:
Putem redefini ce înseamnă să fii o persoană...
... într-un fel în care să ne deplasăm
de la premisa individualistă
înspre cea relaţională...
Hei!
- Rigby. - Ce naiba faci?
N-am avut şansa să-ţi spun ceva înainte să dispari.
- Ce te-am rugat, Conor? - Să vorbim.
- Ce te-am rugat? - Dă-mi o secundă...
Ţi-am dat multe secunde! Dispari!
Bine.
Mergi mai departe.
Conor?
La naiba! Conor?
Îl cunoşti?
E soţul meu.
Mişto.
Da, grozav.
Tu..
... te-ai întors la şcoală?
Mă duc la nişte cursuri.
Era să nu te recunosc.
Ce vrei să spui?
Părul tău.
Îţi stă bine.
Unde stai, El?
Nu e treaba ta.
- De asta voiai să-mi vorbeşti? - Nu.
Atunci?
Voiam să spun ceva frumos,
ceva care...
ne-ar fi rezolvat problemele,
dar am uitat ce.
- Păcat. - Nu?
Plec.
Nu.
Vreau doar...
... o şansă de a vorbi.
După aceea poţi să dispari,
- unde vrei. - Pregătit, dle?
M-am născut pregătit.
Uşor. Aveţi grijă.
Pe curând.
Capul jos.
- L-ai prins? - Da.
Uşor.
- Punem legăturile. - Bine.
Pot să te mai hărţuiesc?
Eşti trează?
- Mătuşică Em, eşti treaza? - Nu, Philip.
Ai ochii deschişi.
Aşa se pare.
De ce nu te-ai descălţat?
'Neaţa, scumpule.
Mama face pâine prăjită.
Vin imediat.
Bine.
Ai ajuns târziu.
Ce-i cu festinul?
Avem un oaspete special.
Afară.
A fost greu. E o barieră...
Bună dimineaţa.
- Nu se poate. - El...
M-ai vândut.
E şeful departamentului de psihiatrie.
Bravo lui.
M-am gândit că e mai potrivit să...
- ... te ajute cu problema ta. - Ce problemă?
Era nepotul meu.
Şi eu l-am pierdut.
Nu ştim cum să te ajutăm.
Nici eu.
Mă bucur că te-au ales pentru predică.
Un spital i-a spus de cazul tău.
E un coleg.
O şedinţă pe săptămână nu e mult.
De ce nu poţi să-mi vorbeşti tu o dată pe săptămână, tată?
- Mă înstrăinezi? - Nu,
nu cred că vrei să vorbeşti cu mine de asta.
Nu vreau să mă duc la un alt terapeut.
Eleanor...
Nu-mi mai reaminti că ceva e în neregulă.
Nu... asta e intenţia mea.
Nu-mi mai reaminti atunci.
Tragedia e un tărâm necunoscut.
Nu ştim cum să-i facem faţă.
Despre ce vorbeşti?
Există o chestie nouă numită scaun.
Am auzit.
Nu e aşa de nasol.
Eşti bine?
Sigur.
Mincinoaso.
Sigur.
Unde ai următorul curs?
La tine.
Îţi plac hamburgerii?
Eram vegetariană.
Deoarece soţul era.
Nu sunt împotriva conceptului, dar...
... el era ca un reformat socialist
care părea sexy înainte ca anii '60 să se demodeze.
Predă?
Predă la universitatea Oregon, eu aici.
S-a înmuiat, eu am rămas tare. Asta e.
- Ai copii? - Un băiat.
Nu ştiu de ce oamenii vor copii.
Sunt nouă luni de agonie,
te doare corpul, ţi-e cald, ţi-e frig, vrei murături
şi contracţiile sunt chinuitoare.
Apoi, apare o figură necunoscută,
sugând viaţa din tine
şi când vrei să-ţi iei câmpii, rânjeşte.
E bun.
Orice ai face, oricum ai face-o,
oricum ţi-ai închipui viaţa lui, sau ce părinte vei fi,
la 29 de ani, e în cabinetul unui psihiatru
acuzându-te de ceea ce oi fi spus
de care nu-ţi aminteşti.
Spune-mi că nu vii la cursuri de plictiseală.
Nu ştiu ce fac.
Ce făceai înainte?
- Aveam o viaţă. - Copii?
Băiat sau fată?
- Băiat. - Baftă.
Mersi.
Cine-i bărbatul care te alerga?
S-a înmuiat, eu am rămas tare. Asta a fost.
- A fost pe bune. - Ba nu.
La naiba.
Puţini clienţi?
Câţiva, la WC.
Cum stăm?
În afară faptului că suntem pe cale de dispariţie, nu prea bine.
Tradu-mi.
Doar în serile de vineri facem bani.
N-am putut plăti nişte facturi...
nu putem acoperi cheltuielile.
- Înţeleg. - Da.
Ai un plan b?
Burger King?
Vreau să vezi ceva.
- E tabelul din... - Nu pot...
Ai protecţie?
- Viagra? - Taci.
- Te ţin de de mână? - Gura.
- Pot privi? - Taci.
Vorbesc serios. Cred.
- În ce? - În karma. Auzi?
Nu acum.
- Pe curând. - Pa.
- Distracţie plăcută.
- Am eu un plan B. - Da?
Poţi pleca.
Să obţin autorizaţia de agent imobiliar.
Ce?
De ce...
De ce ai face asta?
Pare mai bine decât să torn băutură.
Îţi plăcea arta.
Se va transforma într-o pasiune.
Tu?
Nu are sens să te străduieşti prea mult ca totul
să sfârşească cum sperai tu.
Vei fi bine?
Probabil.
Viaţa e plină de asta.
Sunt un bun ascultător...
Dacă vrei să vorbeşti despre... orice.
E supraapreciat lucrul ăsta. Mai bine să fiarbă în mine, apoi să izbucnesc...
De ce-ai făcut asta?
Părea firesc.
Sunt cam însurat.
Nu mă supăr.
Eu, da.
- Nu se uită nimeni. - În alte împrejurări...
N-ar trebui...
Când ţi-ai pus-o ultima dată?
Deja simt regretul.
Nu mai gândi.
- Alexis? - Da?
Mâine va fi ciudat.
Probabil.
Ce...
Îmi pare rău.
Nu te aşteptam.
Nu.
E o surpriză şi pentru mine...
- Bună. - Bună.
E aici?
Nu.
Locuieşte aici?
Vrei să intri?
Ar fi în regulă?
Da.
Bine.
Cum e?
Să fiu sinceră, nu ştiu.
Cât de bine poate.
Par schimbat?
Te simţi aşa?
Oarecum.
Arăţi la fel.
Nu mi-ai plăcut atunci când Eleanor a venit prima dată cu tine, la cină.
Cât o fi trecut.
Cât a trecut?
Şapte ani.
- Şapte ani? - Da.
Ai stat în acelaşi loc,
cu un pahar de apă deoarece ţi-era teamă să bei în faţa mea.
Băiatul enervant de perfect ce mi-a luat fata.
Îmi eşti drag.
Ei bine...
E adevărat.
Nu vreau să mă bag în viaţa ta,
sau în ce are de făcut,
dar nu pot... să rămân în bătaia vântului.
Am mers mai departe deoarece...
era singura decizie înţeleaptă.
Probabil oamenii suferă diferit.
Voiam să pot spune ceva potrivit,
dar voiam banalul înapoi.
Cred că Eleanor voia altceva.
Şi, cred că...
... nimic nu era potrivit în acea situaţie.
Bună.
Ghici ce?
Ce?
Am o întâlnire.
Mă simt grasă.
Katy, taci.
Nu eşti grasă.
Minunată.
Fir-ar!
Poftim?
Vino aici.
Ce-a fost asta?
Se tot desprinde.
Bine, dar nu spunem asta.
De ce?
Nu-i frumos.
Sigur poţi să ai grijă de el? Mama şi tata se întorc imediat.
E aici.
Eşti sigură?
Da.
- Schimbă-te. - Da.
Ce vrei să faci?
Tu ce vrei?
Pot fi electrocutat de licurici?
Nu.
Cântecul ăsta e oribil.
- Nu-i bun. - Nu e.
Cred că asta te excită.
Serios.
Maşină! Fă chestia!
Fă...
Nu vreau să-ţi vadă sânii.
Gata.
- Ajută-mă. - Ce?
Te pricepi.
Încetează.
- Aşa. O fac eu? - Da.
Mă bazez pe intuiţie.
Cred că bărbaţii sunt creaţi să nu poată face asta.
Aşa.
Trei, doi, unu.
Aşa.
- Arăţi bine. - Impresionant.
Trebuie să ascultăm asta?
Hei.
O vrei?
- Top 40? - Nu.
- Country? - Nu.
Îmi dai şi mie?
Scumpo...
Oricât de confortabil e...
... mă dor picioarele.
- Ce vrei să spui? - Că eşti grasă.
Iubesc fiecare parte din asta.
Vino aici.
Mi-ai văzut cămaşa?
În spate.
- Unde te duci? - Afară.
Vii?
Da.
Unde suntem?
Într-un loc frumos.
- Uimitor. - Ştiu.
Aşa de rău a fost?
Puteam să-l sărut de noapte bună
în loc să-mi vâr limba în gâtul său.
E de treabă?
Sunt varză.
Ai băut?
Da.
Ce-i aia?
Philip mi-a dat-o ca să nu-mi fie teamă de întuneric.
Încă ţi-e teamă?
Cred că da. Hai.
Ai fost de acord cu prezenţa lui?
Da.
Nu vreau să zic...
Nu asta...
Eu...
E-n regulă.
E bine să fie în regulă?
Da.
Sigur eşti bine?
Pot să mă prefac.
Dintr-o dată, mi-e dor de el.
De cine?
De Conor.
A fost aici alaltăieri.
A vorbit cu mama.
Mi-a spus să nu-ţi zic.
Îmi pare rău, Katy.
Pentru?
Simt că am dat buzna în viaţa voastră,
că sunt în plus.
Egoisto.
Nu trebuie să fii aşa sinceră.
Nu.
Mă supărasem pe tine.
Ştiu.
- Încă sunt. - Ştiu.
Ai scos duşumeaua de sub Conor.
A aruncat lucrurile lui Cody în dulap.
Zece minute mai târziu, a ordonat mâncare chinezească.
Am încercat şase luni.
Ne îndepărtasem...
... am început să am gânduri pe care nu le avusesem înainte.
Cum ai reuşit cu mama?
Nu ştiu.
Răbdarea.
Toată lumea spune că mariajul ţine o veşnicie.
Dar lucrurile o iau razna
la un moment dat.
Şi alte lucruri nu ies aşa cum ai fi vrut.
Şmecheria e să nu alergi cât mai sus,
chiar şi când spui că asta trebuie să faci.
Nu ştiu.
- Urăsc sala. - Sunt unele şi mai rele.
Unde?
- NYU, Yale... - La Yale sunt oribile.
Şi la New Haven.
Ai fost la vreuna din ele?
NYU, apoi am crescut la Yale când tata preda.
Desigur, eşti o puşlama de profesor.
Tu şi fiul meu v-aţi înţelege.
Nu-ţi fac nicio lipeală.
Trăieşte în Washington.
Se preface de patru ani că lucrează la un roman.
Ai învăţat ceva interesant la NYU?
Am renunţat la o dizertaţie.
Curajoasă!
- Ce departament? - Antropologie.
Socială? Lingvistică?
Scriam o etnografie despre artiştii
din Paris. Muzicieni, dansatori, actori, etc.
De ce?
Nu ştiu. Mama e muzician şi e franţuzoaică, deci...
De ce ai renunţat?
Nu-mi spune ceva stupid ca iubirea.
Eşti vorbăreaţă.
- Îmi place mai mult să te ascult. - O să-ţi treacă.
Am rămas gravidă.
Asta...
Trezeşte-te.
Ce ai făcut?
Ce?
Am fost în camera ta
şi nu erai. Nici maşina nu era.
M-am plimbat.
Să nu mai faci asta.
De ce mă verifici?
Mereu te-am verificat.
Nu dramatizezi azi?
Nu. De ce?
Bine.
Cântam la vioara a doua.
Orchestra din Boston. ltzhak Perlman.
N-am uitat.
Îmi reaminteam mie.
Ce?
Niciodată n-am vrut să fiu mamă.
Cam târziu.
Da.
Eram prea tânără când am rămas gravidă cu tine.
Eu eram copilul.
De ce îmi spui asta?
Deoarece...
nu vreau să te mint.
Nu vreau să-mi reproşezi relaţia noastră.
N-o fac.
- Nu. - Dă-mi vinul meu.
Dă-mi-l.
De ce nu mi-ai spus că soţul meu a venit aici?
Fugi, El.
Ce vrei să spui?
E prea realist. Fugi o vreme.
Sigur nu-ţi proiectezi vinovăţia?
Da.
Ţi-a plăcut cursul din Paris,
du-te acolo şi termină-ţi dizertaţia.
Poţi scrie în cafenele, citeşti Le Monde şi Les lnrocks.
Mănânci pâinea franţuzească, faci ochi dulci străinilor.
Aş putea.
Şi de ce mai eşti aici?
Nu ştiu.
Nu pricep.
Ce?
Tatăl tău e un rebel în lumea gastronomică.
E ca un Mick Jagger din lumea restaurantelor.
Tot ce trebuie să faci e să dai un apel şi o să ne salveze,
dar vrei să dăm faliment,
cum se întâmplă cu 90% din restaurante.
- Nu înţeleg. - Stu, Stu...
Ce a făcut el?
Ce vrei să spui?
Tatăl tău ce a făcut?
O fi greşit omu'. Ce vină are el?
- S-a căsătorit cu mama. - Adică?
Ce ai auzit.
I-a dat lui toţi banii ei de moştenire
iar el a deschis restaurantul.
A avut succes, apoi l-a lăsat baltă. Ştii ce?
Găseşte-ţi o bătrână cu bani şi n-o să dăm faliment.
Prefer să eşuez,
decât să-mi reproşeze că mi-a oferit totul.
- E cel mai idiot lucru posibil. - De ce?
Ştii ce e aiurea? Crezi că tata va spune
să-mi aduc şi prietenii, să lucreze şi ei cu mine?
- Da! - Nu-i o petrecere în pijama!
E-un serviciu.
- Stu, eşti un bucătar bun, dar... - Sunt bucătar şef.
Nu te-ai descurca.
Nu vrei să ajungem acolo.
Când ai feliat ultima oară un morcov?
- Bine. - Serios.
Când nu ai amestecat albuşul cu gălbenuşul?
În acea lume...
- M-aş descurca. - ... ai fi un picolo.
- Nemernicule. - Sunt sincer.
- Paharele alea trebuie spălate. - Du-te dracu.
- Îţi place? - Stai!
Mă loveşti cu napi?
Atât poţi? Hai!
Doamne!
Asta voiai?
- Glumesc? - Nu, cred că se bat.
- Nu sună bine. - N-am deschis.
Am fost al treilea la academia bucătarilor din New York, nemernicule.
Ştiu, deşteptule.
Atunci, încetează.
Îmi place aranjamentul nostru.
Serios.
Dar chiria s-a scumpit
şi dacă nu vrei să dormi aici...
Da, îmi aduc un sac de dormit.
E timpul să renunţăm.
Să ne maturizăm.
Sunt matur.
- Sunt. - Bine.
Când e termenul chiriei?
La sfârşitul săptămânii viitoare.
Putem să dăm un bairam înainte?
Da.
Putem lua droguri tari?
- Orice vrei. - Bun.
Scuze.
- Suge-o. - Bine.
Da, e uimitor. E bine?
Sunt bine.
- Bine. - Da.
Mai pictez.
- Ia-mi-o. - Hei.
Scuze.
Sfinte Shatner.
Şi eu mă bucur să te văd, Stuart.
E frumos. Reînnodarea legăturilor.
- Mă duc la bucătărie. - Da.
Te însoţesc.
Shirley Temple?
Te rog.
Cât e?
Banii tăi nu sunt buni aici. Ştii asta.
Bine.
Merge afacerea?
Grozav.
Dăm faliment.
- Îmi pare rău. - Da.
Şi mie.
Ce urmează?
Nu ştiu.
M-am gândit să fac ceva mai folositor.
O să lucrezi cu tatăl tău?
Înainte să te cunosc pe tine, nu ştiam cine sunt.
Când eram împreună
credeam că mi-am dat seama.
Acum, mă întreb iar.
Să-mi spui şi mie şmecheria.
Bine.
- Să plecăm de aici. - Ce?
Să plecăm.
- Acum? - Asta e ideea.
Bine.
Da...
Să-i faci plinul.
Da.
- Asta. - Ce faci?
Vrei să asculţi asta?
Da. Rezistă, Ludlow.
Va ploua?
La naiba!
Normal că maşina nu are ştergătoare bune.
Putem aştepta.
De ce am venit aici?
Tu să-mi spui. Tu ai vrut să-mi vorbeşti.
M-ai urmărit, ai fost în casa părinţilor.
Ce căutăm aici?
Acum o oră, ai venit în barul meu
şi ai sugerat să conducem fără ţintă în furtuna perfectă.
E amuzant.
Da.
Mori de râs.
Când eram împreună, credeam că vom rezista.
Trebuie să-mi mut lucrurile din apartament săptămâna viitoare.
Vrei să păstrez ceva pentru tine?
Unde te muţi?
Nu ştiu.
Pot sta la tata o vreme,
- până mă pun pe picioare. - Cum e?
Sunt aproape sigur că-şi pierde minţile.
Fernanda l-a părăsit.
E vorbăreţ. Moralist.
O să fie aşa până găseşte pe alta.
Cred că e mai mult.
Poate.
- Cel puţin voi discutaţi. - Da.
Ce le-ai spus părinţilor tăi despre noi?
Ce să spun?
Că eram grozavi.
Simt că trăim un clişeu dezastruos.
Da.
Eşti fleaşcă.
Ai observat? Mersi.
- Stai... - Nu.
Stai.
M-am culcat cu altcineva.
Îmi pare rău.
Nu contează.
Cum adică?
Dă-te la o parte.
Nu, El...
- Haide. - Mişcă-te.
Cum nu contează?
Revino-ţi, Conor.
- Nu-ţi pasă? - Nu.
Minciuni. Ştiu că-ţi pasă.
El, trebuie să zici, "Unde ţi-e capul, Conor?"
"Eşti un egoist."
Nu.
Am trecut de asta.
Ai spus-o pentru mine.
Să ne întoarcem în oraş.
Plec de aici.
- Dnă? - Da?
Afurisito.
Arăţi ca naiba.
Mulţumesc.
Unde ai fost aseară?
Vrei să te descarci?
Vin aici în pauze.
Unul dintre bibliotecari e un susţinător avid al filosofiei moţăielii.
Filosofia moţăielii?
Da, în timpul zilei. Pentru a fi mai productiv.
Dacă vrei să citeşti asta.
Ce?
Voiam să-mi citeşti gândurile.
Ar fi tare.
Vrei să faci ceva stupid weekend-ul ăsta?
Da, sunt regina lucrurilor stupide.
La ce te-ai gândit?
Să-i înjurăm pe ceilalţi, să ne ducem cu trenul în oraş, să salvăm lumea.
Când ai devenit o idealistă?
Acum două secunde.
Am o întâlnire cu dentistul weekendul ăsta.
Poate fi a treia roată.
- Bei? - Da.
Vreau şi eu.
- Să luăm... - Un shot?
- Trei shot-uri? - Tequila.
Un rând de tequila.
Mă simt bătrână!
- Ce? - Mă simt...
Mă simt bătrâna!
Şi eu!
Noroc.
Cum te cheamă?
Nu, mersi.
Stai.
Stai...
- Ce? - Stai.
Ce e?
Te-am rănit?
Nu.
Ce e?
Eşti un străin.
Şi tu.
Ai simţit vreodată că faci ceva stupid,
dar o faci oricum?
În fiecare zi.
Ce? Haide.
- Nu. - Haide.
Stai acolo.
- Plec. - Nu.
- Doamne.
Stai puţin.
Pe bune?
Îmi pare rău.
Unde?
Fă o tură in jurul oraşului.
Ai o destinaţie?
O să am, până la urmă.
Bună, Phoebe.
- Ce mai faci? - Ce mai faci?
Bine. Ţi-ai lăsat părul lung.
- Nu chiar. - Ba da.
E la locul său.
Locul ăsta ar putea deveni al tău, dacă ai vrea.
Fă ce vrei cu el.
Serios, am...
terminat.
Era la modă.
Mai vin oamenii ăia, doar că au îmbătrânit.
Unii nu mai vin.
Rolling Stones au venit săptămâna trecută după concertul din Madison Square,
dar... oamenii îmbătrânesc.
Fac asta de prea mult.
Te-ai descurcat destul de bine.
Mulţumirea de sine mă bagă în sperieţi.
Da?
Ce spui de asta?
Am pierdut împrumutul de la bancă,
pierd chiria barului,
Eleanor m-a părăsit.
Am 33 de ani
şi viaţa mea e praf.
Eu am 60 de ani.
Am pierdut un nepot anul ăsta de care nu am voie să vorbesc.
Cea de-a treia soţie m-a părăsit
şi vin la restaurantul ăsta
care poartă numele mamei tale, în fiecare după masă.
E timpul să zbor.
Unde? Vei zbura în Tărâmul de Nicăieri?
Să devii budist?
Ce cauţi aici?
Eram... prin zonă.
"În zonă."
Ce e?
Te-ai întrebat vreodată de ce ne îndrăgostim de anumite persoane?
Nu chiar.
Eu cred că
ceva nu e bine, dar nu ştiu ce.
Există o femeie care nu-ţi va da pace.
Dă-i timp.
Aşa trebuie să faci, ţinând cont de împrejurări.
- Sunt nasoale. - Da.
Chiar ţi-am interzis?
Ce ai putea să-mi spui acum?
De când a...
De la accident, am încercat să evit
orice legat de el
şi...
O stea căzătoarea durează o secundă,
dar... nu eşti fericit că ai văzut-o?
Frumos.
Siropos, dar frumos.
Vorbesc serios.
Eşti un om sensibil, tată.
Nimeni nu mai mi-a spus asta.
Eşti în pericol de a deveni plin de vigoare.
Nu trebuie să permitem asta.
- Ţi-e foame? - Da.
- Mă duc să-ţi fac ceva. - Bine.
De unde vin toţi oamenii singuri?
Cântecul Beatles după care ai primit numele.
Trei îndulcitori.
Servicii complete.
Vrei să vin acolo sau intri?
O să renunţ la cursul tău.
Îmi dai papucii.
Aşa te simţi când ţi-e frântă inima.
Nu ţi-a fost frântă inima?
Am citit în cărţi doar.
Mincinoaso.
Sigur.
Nu trebuia să-mi spui. Puteai să nu mai vii.
Trebuie să plec de aici.
"De aici"?
Din ţară.
Se zice că vei fugi mereu
dacă faci asta.
Vei începe o modă.
A sunat la fel de penibil pe cât am crezut eu?
Nu.
Bine, deoarece n-am habar ce trebuie să faci.
Poţi să-mi zici de cineva care ştie?
Da.
Am avut un câine... Miles.
L-am luat de la un adăpost.
Se descurca.
Trăia în fiecare zi ca şi cum era un câştigător de loterie.
Unde-i Miles acum?
Undeva în Pennsylvania.
L-am dus într-o excursie, am vrut să fie cu mine.
Când am ajuns în zona rurală,
se agita ca şi cum ar fi prins un miros
sau ca şi cum găsise ceva ce căutase de mult.
I-am dat drumul.
A băgat viteză, urmărind soarele la infinit.
A fugit?
Cred că e fericit acum.
E într-o comunitate Amish.
Stă la o lăptărie.
Posibil.
Am un coleg la universitatea New York.
De când lucram cu tatăl tău acolo.
Predă antropologia la universitatea americană din Paris,
lucrează la muzeul Quai Branly.
Pot da un telefon
să-i trimit disertaţia trimisă.
Vrei jumătate de chiflă?
Nu, mulţumesc.
Te hrăneşti îndeajuns?
Pari ca o mamă.
Ar fi o premieră.
Când ai vorbit ultima dată cu fiul tău?
Într-o vacanţă, de mult.
E trist că nu-mi amintesc?
Probabil.
Ar trebui să sun, nu?
- Da. - Da.
Acum tu pari maternă.
Alo?
Bună.
Par schimbată?
Arăţi la fel.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Că am dispărut.
N-o să mai ajungem unde am fost.
Unde?
Într-un loc frumos.
Da.
Spune-mi la ce te gândeşti.
Am uitat cum arăta.
Uneori, îi întrezăresc ochii...
... sau cum îmi zâmbea din pătuţ.
Apoi, nu-mi amintesc.
Nu pot să-mi aduc aminte faţa lui.
Deloc.
Avea tenul deschis.
Se încrunta mult.
Avea ochii tăi, nasul tău, buzele tale,
pomeţii tăi. Erai tu.
A fost cel mai frumos lucru văzut vreodată.
N-am fost pregătită pentru ce a fost.
Ştiu, nici eu.
Te iubesc.
Ştiu.
- Cum merge treaba? - Bine.
E o cafenea grozavă numită Le Cafe
în Rue Tiquetonne unde se duc mulţi aşa zişi artişti.
Eu şi mama ta ne ducem acolo când îi vizitam părinţii.
Am întâlnit-o pe Jean-Marie Le Clezio acolo, înainte să câştige Nobelul.
Tare.
Să-ţi cumperi pricomigdale
de la Laduree
din Saint-Germain.
Sună-mă când o faci...
... şi mă voi desfăta prin tine.
Te sun. Mulţumesc.
Te-am pierdut în ocean odată.
Ce?
Te-am pierdut în ocean odată.
Închiriasem o casă odată, la plajele Ditch Plain din Montauk,
când ne permiteam să fim în Montauk.
Aveai doi ani.
Mama ta era gravidă cu Katy
şi te-am dus să înoţi
într-o după masă.
Nu sunt mulţi oameni acolo.
Mă...
Mă bălăceam..
... şi te ţineam.
Mă gândeam că nu e cea mai bună idee.
Îţi plăcea.
Sau credeam asta deoarece niciodată nu ţi-a fost frică.
De nimic.
Oceanul Atlantic e capricios
şi nişte valuri mari te-au luat.
Primele au venit deasupra noastră.
Te agăţai de gâtul meu.
Am fost prinşi de al doilea.
Am ieşit fără tine.
Niciodată nu m-am mai simţit aşa.
Chinurile acelor momente, forţa naturii.
Apoi, dintr-o dată...
... ai apărut la picioarele mele.
Nu i-am spus mamei tale.
Nimănui.
A fost cel mai îngrozitor şi minunat moment din viaţa mea.
În regulă.
- E gata? - Da.
- Cobor îndată. - Bine.
Ce ai luat?
Chardonnay.
E bun?
Ştii că mint mult, nu?
Depinde de zi.
Dar ştii că te iubesc, nu?
Ia-ţi rămas bun de la mătuşica E.
Bine.
Pa, porumbelule. Ai grijă să fie cuminţi, bine?
- Bine. - Pupici.
Cât e ora în Franţa?
E trecut de ora ta de somn.
De ce?
Să mai treci.
Bine.
Nu vreau să mă duc la somn. E lumină.
Nu trebuie să dormi, scumpule.
Fii cuminte. Mă întorc.
Când se întoarce mătuşica Em?
Vara viitoare.
Fac o plimbare înainte să deschidem, bine?
- Bine. - Bine.
15 oameni doar aici?
Ce facem?
Deschidem partea din spate...
Traducerea şi adaptarea: Phantom
Rosa-Team.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/dryq Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari