Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
Traducere: bucyfall
Faţa unui înger
Beatrice s-a uitat la mine, părea că-n ochii ei adună scântei de dragoste divină.
Virtutea îmi dispăru cu totul.
Mă simţeam rătăcit, ochii îmi coborâră.
Alo.
Sunt Thomas Lang.
Bună. Eşti în Roma?
- Da. - Grozav.
Hai să ne întâlnim.
Bine. Unde?
La Cafe Rosati.
E aproape de hotelul tău.
Voi avea la mine o copie a cărţii tale.
Seamănă cu mine?
E bună poza.
- Eu sunt Thomas. - Bună. Simone.
Încântată de cunoştinţă.
- Locuieşti de mult aici? - De 15 ani.
Mulţumesc. Aici e casa mea acum.
Nu sunt suficienţi bani pentru birouri de presă străine, aşa că...
Mă ocup de Italia pentru Newsweek, Daily Beast, CNN, BBC.
- Înseamnă că te pricepi. - Mă descurc.
Familia ta e aici?
Da. Am doi băieţei.
Şi un soţ.
Am primit cartea ta.
Iniţial am crezut că nu-mi va plăcea.
Cărţile despre crime nu prea mă pasionează.
Eram în avion spre New York
şi nu mă lua somnul, aşa că ţi-am citit cartea.
O să consider asta un compliment.
E exact cum scrie pe copertă,
"coşmarul fiecărui părinte".
- Tu ai copii? - O fiică.
Sunt despărţit de mama ei.
Ştiu.
Câţi ani are fiica ta?
- Are 9 ani. - Şi cum o cheamă?
Bea. Noi îi spunem Bea.
Prescurtarea de la Beatrice.
A fost concepută în Italia.
Mama ei juca într-un film acolo.
E un nume frumos.
Da.
Aşadar, mâine se termină recursul.
Da, începe runda a doua.
Va trebui să plecăm foarte de dimineaţă.
Poţi veni la apartamentul meu la ora 7?
Sigur.
Un mic sfat.
Dacă vrei să faci filmul, fă-l ficţiune.
Nu poţi spune adevărul dacă nu-l faci ficţiune.
Sunt multe lucruri pe care nu le-am scris în carte, chiar dacă sunt adevărate.
Bine.
În septembrie 2007,
două tinere au ajuns la Universitatea din Siena.
Asteaptau cu nerăbdare să-şi petreacă un an ca studente în Italia.
Elizabeth Pryce şi Jessica Fuller,
şi-au închiriat camere în această casă,
la marginea oraşului medieval.
Două luni mai târziu, Elizabeth a fost găsită moartă,
iar Jessica a fost acuzată de crimă,
împreună cu prietenul ei, Carlo Elias.
Cazul a ţinut prima pagină a ziarelor în toată lumea,
iar în centrul atenţiei era personajul Jessica Fuller.
Era ea manipulatoarea vicleană descrisă de acuzatorii publici?
O FURIE ŞI O AGRESIVITATE IEŞITĂ DIN COMUN
Are studenta un caracter deosebit, după spusele mamei sale...
E isteaţă. Are simţul artei.
Are imaginaţie.
Sau e "Jessica Rabbit", după cum a descris-o presa din Anglia.
O studentă sexi, dependentă de droguri şi criminală.
De Halloween Jessica lucra în Bar Rumba,
iar Elizabeth era la o petrecere târzie împreună cu câteva prietene din Anglia.
Elizabeth şi-a petrecut următoarea zi recuperându-se.
La ora 8:45 p.m. a fost văzută ultima oară în viaţă.
Nimeni nu ştie cu exactitate ce s-a întâmplat după.
Singura certitudine
e că Elizabeth a avut o moarte brutală şi îngrozitoare.
Un an mai târziu
familiile lui Elizabeth şi Jessica
se aflau în tribunal, aşteptând verdictul.
Le declară pe Jessica Fuller şi Ellias Carlo
vinovati.
Să vă ia naiba!
Alo?
- Cine e la telefon? - Bea e acolo?
- Sunt Thomas. - Cine e?
- Thomas, noi... - Nu, Bea e în oraş cu mama ei.
Bine, o să revin mâine.
- Bine, pa. - Pa.
Cunoşti bine drumul ăsta.
Îl parcurg săptămânal de un an de zile.
Plec din Siena joia şi mă întorc sâmbăta.
Sistemul juridic italian ne-a dat peste cap vieţile.
A fost cazul tău de la început?
Da, cam aşa ceva.
Mă pregăteam să plec în Modena la testarea unui Maserati,
când ANSA, agenţia de presă din Italia,
a anunţat că o studentă engleză a fost ucisă în Siena.
Şi am decis să arunc o privire.
Cunoşteam un jurnalist italian de acolo
care lucrează pentru Corriere Della Sera, Roberto Feluci.
Dânsa e Maria Argento,
şefa secţiei locale de Omucideri.
Poliţia a preluat cazul, nu carabinierii?
Ştiu, carabinierii sunt furioşi.
Am primit puţine informaţii, dar ştim că numele victimei
e Elizabeth Pryce.
O tânără studentă a fost ucisă cu sălbăticie.
A fost găsită moartă în dormitorul ei, în casa care se vede în spatele meu.
Nu se cunosc cu exactitate detaliile crimei.
Poliţia a contactat familia profund îndurerată a fetei.
Partea rea e că m-am întâlnit întâmplător cu ei în mai târziu în acea zi.
Sunt obosită.
Bună. Scuzaţi-mă, sunt jurnalistă la Newsweek.
Tu eşti colega de cameră a lui Elizabeth, nu?
Aşa e.
- Cred ca te simţi groaznic. - E un adevărat şoc.
Mi-e şi frică să mă întorc în casă.
Cred că mi-am şi notat,
"ea e neinteresantă, el plictisitor."
Puteam avea o ştire de senzaţie.
Să am exclusivitate mondială, dar eu am preferat să merg la testarea de Maserati.
- Ai lăsat-o să-ţi scape. - Exact.
Eram în Modena când am auzit
că o americancă, un italian şi un congolez au fost arestaţi pentru crimă.
Aşa că m-am întors imediat.
Bună, îţi pot vorbi?
Ai discutat cu fiica ta?
La acel moment, nimeni nu ştia numele arestaţilor.
Bună.
Atenţie, lume.
În cursa pentru uciderea lui Elizabeth Pryce
s-au înscris
Jessica Fuller, Carlo Elias şi Cedric Bapupa.
- Cum ai aflat? - E bine să mai ieşi din cafenea, amice.
- Chiar dacă plouă. - Bun, am găsit.
Jessica Fuller, 21 de ani, din Baltimore.
Carlo Elias, 25 de ani. Îi plac cuţitele.
- Practic e o mărturisire publică. - Sau un bilet de adio.
Cine e Cedric Bapupa?
Administrează barul unde lucrează Jessica. Bar Rumba.
Sunt depăşit în propriul meu oraş.
Aşa e, eşti depăşit.
Ei bine, dacă văd un cuţit de tocat carne, îmi scot arma.
Şi un link de Youtube.
E drăguţă.
Să pui asta pe Youtube, ticălosule,
o să te omor, bine?
Au avut ghinion.
Familiile au încercat să şteargă informaţiile de pe internet,
dar era prea târziu.
Toate secretele lor ajunseseră publice.
Avem o întâlnire programată cu procurorul.
Bine.
- Dr. Baldini vă poate primi. - Mulţumim.
Thomas a vrut să vă cunoască şi să vă afle opinia.
Desigur.
Am fost întrebat de multe ori.
- Când ai auzit de crimă? - Am primit un telefon.
Nu primisem multe informaţii.
Decât adresa casei.
Crimă. Cei de la poliţie au ajuns primii.
Jaful era înscenat.
Sticla de pe hainele răvăşite era pusă greşit.
Dar cel mai important era corpul.
Era acoperit de o plapumă.
Deja aveam o presimţire la acel moment.
Numai o femeie ar fi acoperit un mort.
A doua zi am rugat-o pe Jessica să-mi arate apartamentul.
Era foarte calmă.
Foarte stăpână de sine.
Când am ajuns în bucătărie
am rugat-o să se uite în sertare
şi să-mi spună dacă lipseşte vreun cuţit.
Brusc a devenit isterică.
De atunci am început să urmărim telefoanele lui Jessica şi Carlo.
La orele 11 tata m-a chemat acasă.
Jessica nu era acasă.
Ştiam că minte.
În acea seară, la 8:45, şi-a închis telefonul.
La fel şi Jessica.
Şi le-au deschis a doua zi, la 6 dimineaţa.
Dar nu primise nici un apel de la tatăl său.
Am stat pe internet până s-a întors Jessica acasă.
- Pe la ce oră? - Era în jur de 1.
I-am verificat calculatorul.
Nu a intrat nicidecum pe internet.
Alibiurile lor erau proaste.
Jessica mi-a spus că se duce la barul unde lucrează.
Am fumat un joint, apoi am luat cina. Nu-mi amintesc ce anume am mâncat.
Eu şi Carlo ne-am întors la apartamentul lui.
Ne-am uitat la un film împreună.
La Amelie.
Apoi am luat cina.
- Împreună? - Da.
Apoi am făcut dragoste.
- Aţi făcut dragoste? - Nu-mi amintesc.
Ai primit un mesaj pe telefon de la Cedric Bapupa.
I-ai răspuns... "Ne vedem mai târziu".
- Te-ai întâlnit cu el? - Nu.
De ce i-ai scris, "ne vedem mai târziu?"
Eram politicoasă, atâta tot.
Dacă erau vinovaţi,
n-ar fi încercat să-şi potrivească declaraţiile?
Oamenii nu se comportă raţional în asemenea situaţii.
Iar ea s-a panicat şi l-a acuzat pe Bapupa?
Exact.
M-am întâlnit cu Cedric şi l-am luat la noi acasă
pentru că o plăcea pe Elizabeth
şi voia să fie cu ea.
Ea şi Cedric erau în dormitorul lui Lizzie,
eu eram în bucătărie atunci.
La un moment dat, am auzit-o pe Lizzie ţipând.
Mi-era frică de el.
M-am panicat şi mi-am pus mâinile la urechi.
Altceva nu-mi amintesc.
Ce se întâmplă?
Daţi-mi drumul! Ce se întâmplă?
Daţi-mi drumul!
De ce să acuze pe cineva nevinovat?
Cine ştie?
Poate ştia că un tip de culoare a fost implicat cumva
şi s-a gândit că acuzând un alt tip de culoare ne-ar băga în ceaţă.
La 8:50 Elizabeth se întoarce acasă.
La 11:20 Jessica, Carlo şi Joshep sosesc acasă.
Joseph se duce direct la toaletă.
Ceilalţi doi intră în dormitorul lui Elizabeth.
Între Elizabeth şi Jessica are loc o discuţie, care mai apoi se aprinde.
Ajutată de Carlo, Elizabeth e înşfăcată de gât şi trântită de perete,
de unde şi leziunile craniului.
Elizabeth încearcă să se ridice.
În acest punct cei doi pun mâna pe cuţite.
Unul cu lama de 4-5 cm, celălalt un cuţit de bucătărie.
Victima încearcă să pareze loviturile de cuţit,
de aici şi rănile pe mâini.
Ea cade în genunchi, atunci e înjunghiată în gât,
moment în care urlă din răsputeri.
Acum e ora 11:50.
- Draga mea! - Joey.
Joe, el e Thomas.
- Momentan la... - Săptămâna asta la Daily Mail şi Sky.
- Tu eşti tipul cu filmul? - Da.
Cine o să mă joace pe mine? Fac pariu că toţi te întreabă asta.
- Nicidecum, eşti primul. - Bun.
- Îmi vine în minte Colin Farrell. - El e irlandez.
- Da, şi arătos, sensibil. - E perfect.
Îşi schimbă accentul şi-şi păstrează faţa.
- O să ţin minte asta. - Perfect.
Apropo, îmi place la nebunie show-ul TV al soţiei tale.
Nu e soţia mea, e fosta mea parteneră.
Cred că ţi-a fost greu când v-aţi despărţit.
Mai ales că s-a mutat cu soţul ei din film.
Eşti interesat să vorbeşti despre asta?
Îţi putem expune punctul de vedere.
Dificultăţile unei vieţi private asaltate de industria bârfei.
Nu, nu sunt interesat.
A meritat încercarea.
- Luăm masa mai târziu? - Desigur.
- În locul obişnuit? - Da.
Scuze.
- Hei. - Bună.
- Bună, Bea - Hei!
- Ce mai faci? - Bine.
Unde eşti?
În Italia.
Când vii acasă?
Acasă, în Londra?
Nu, la tine acasă. Acasă, aici.
În curând.
- În câteva săptămâni. - Bine.
Mi-e dor de tine!
Şi mie.
- Ce faci? - Bea, o să întârziem.
Bine, vin!
Trebuie să plec, tati.
Bine. Te sun mâine, da?
Bea?
- Hei. - Bună, Sarah.
- Ce mai faci? - Bine.
- Ea e Sarah. - Roşu sau alb?
E producător pentru televiziunile din USA.
Şi are o slăbiciune pentru Siena.
Nicidecum, am petrecut atât de mult timp aici încât mariajul meu s-a dus de râpă.
Sunt doar o altă victimă a războiului.
- Nu e un război, totuşi. - Nu, dar pentru mine e.
Sunt atâtea interese naţionale.
Fie eşti nevinovat, fie vinovat,
nu poţi fi neutru.
Tu ce părere ai?
Eu lucrez pentru televiziuni.
Noi am plătit să-i aducem familia Jessicăi aici.
Am cheltuit o avere pe avioane, hoteluri, avocaţi,
şi în schimb avem interviuri exclusive.
Deci e nevinovată?
Bineînţeles că e nevinovată.
Făptaşul e deja închis.
- Pe Joseph, bine? - Nu e el.
El are antecedente penale.
A ameninţat pe cineva cu cuţitul.
Atunci de ce l-au acuzat pe Cedric Bapupa?
De ce şi-au închis telefoanele?
De ce a mărturisit că era acolo şi a auzit ţipete?
De ce a semnat o mărturisire?
Şi mai e şi părul blond găsit pe cadavru.
Pe care l-au pierdut.
Când poliţia şi-a făcut apariţia la casă,
ea şi Carlo aveau în mâini un mop şi o găleată.
Au ieşit la 7 dimineaţa din casă să cumpere înălbitor.
Ce voiau să cureţe?
De ce ea făcea yoga în sala de aşteptare de la poliţie?
Ascultaţi la mine. Poliţia şi procurorii
au condamnat persoanele greşite în ordinea greşită.
- Iar presa a făcut valuri. - Cu asta ne ocupăm.
La sfârşitul zilei, a recunoscut că era acolo,
în casă, în timpul nopţii. E vinovată!
- Jocul s-a terminat. - Exact.
Dar de ce au făcut-o? Ce motiv aveau?
- Le trebuia un motiv. - Aşa e, nu suntem într-un film.
Nu e un mister Miss Marple.
De ce nu vrea nimeni să facă o poveste despre Carlo?
Nu, Carlo e cel tăcut.
- Ce se va întâmpla mâine la recurs? - Va fi de faţadă.
Da, facem câteva poze şi apoi plecăm.
E scuza perfectă să aflăm ultimele bârfe.
Soţul tău ce mai face?
- Ultima oară când am auzit de el... - Mai aleargă după băieţei în Măroc...
Îţi regula nevasta, de fapt.
Cineva trebuie s-o facă.
Bună seara.
- Ei bine. - Ei bine...
Cred că aici ne zicem seara bună.
Cred că da.
Eşti bine? Ne trebuie bilet de trecere.
Mulţumesc.
Şi-a schimbat stilul.
Doar nu vor face aceeaşi greşeală de două ori, nu?
Cum te simţi astăzi, Jessica?
Aş zice că modestă.
Jurnaliştii din presa scrisă pot rămâne, cei de la televiziune sunt rugaţi să plece.
Simone, cum ţi s-a părut Jessica astăzi?
Are părul mai închis decât când am văzut-o ultima oară.
Purta o fustă modestă.
Pare mai în vârstă, mai liniştită.
Şi-a îmbunătăţit mult italiana.
La ce să ne aşteptăm?
Cazul a fost suspendat,
dar apelul ar putea dura mai multe luni.
Hei.
O cafea.
- Hei. - Hei.
Prinde formă filmul?
Încă nu, sunt prea multe unghiuri.
Jessica e nevinovată. Asta-i povestea ta.
Dânsul e Francesco.
Avocatul lui Joseph.
Dânsul e Thomas, face un film despre Jessica.
Nu despre Jessica, despre caz.
Joseph ar trebui să fie protagonistul filmului tău.
Povestea lui e cea mai bună,
îţi spune multe despre Italia.
Despre lume, în principiu.
Continuă.
Poliţia ştia că mai era cineva în apartament.
Cineva s-a răhăţit în toaletă şi a lăsat rahatul acolo.
Aşa că l-au arestat pe Cedric Bapupa.
Dar a avut noroc. Avea un alibi puternic.
Aşa că poliţia a început să caute prin data de baze.
Şi au aflat că rahatul era al lui Joseph Derma.
Un tânăr adoptat de o familie din Siena.
Categoric a fost implicat?
Categoric a fost în apartament,
aici e clară treaba.
Câteva zile mai târziu
Joseph a plecat în Munchen. A părăsit Siena.
Poliţia l-a contactat printr-un prieten pe Skype.
Unde te aflai când a fost ucisă?
Matteo, eu le cunoşteam pe fetele alea.
Pe amândouă.
Am fost la ele acasă, dar nu le-am făcut nimic.
Amprentele mele sunt acolo dintr-o vizită anterioară.
Şi Jessica?
Jessica nu era acolo.
Vezi? Jessica n-a avut de-a face cu asta.
Era perfect pentru poliţie.
Au schimbat un individ de culoare cu un altul.
Fii serios, ştii că e vinovat.
N-are rost să joci cartea rasismului.
Joseph a avut un proces separat.
Iar eu cred în ce-a spus.
Şi părea singurul afectat cu adevărat de moartea lui Elizabeth.
M-am dus la baie.
Am auzit voci.
Le-am auzit pe Jessica şi Elizabeth certându-se pentru nişte bani.
Am auzit un ţipăt şi pe cineva fugind.
Spuneau "să fugim", e şi un negru în casă.
Mi-era frică.
M-am uitat pe fereastră şi am văzut umbra lui Jessica.
M-am dus la Elizabeth şi am încercat să-i opresc sângerarea cu un prosop.
Fusese înjunghiată în gât.
Mi-era teamă.
Îmi pare rău.
Trebuia să fi chemat ajutoare.
Chiar şi acum, când închid ochii, văd sânge peste tot.
Thomas, mă bucur să te cunosc într-un final.
- Salut, Adam. Încântat. - Salut.
- Bună, ce faci? - Bună.
Cu toţii suntem entuziasmaţi.
Suntem încântaţi să te avem printre noi.
Felicitări, Steve. Pentru că l-ai adus de la Hollywood.
- Cu plăcere. - Ar fi prima dată
când voi lucraţi împreună...
Asta de la ultima oară.
Ce s-a întâmplat cu proiectul tău CIA din America Centrală?
Prima oară aveam vedetele, dar nu şi banii,
când am căpătat banii, pierdusem vedetele.
Ce păcat. Îmi plăcea mult scriptul.
Thomas, spune-ne. Cum a fost în Italia?
- Interesant. - E o poveste grozavă.
- Va face ravagii. - Siena e un oraş frumos, uimitor.
Mai că ar trebui să fie un personaj în film.
Ne-ar fi de folos o ciocnire între culturi,
cea americană, italiană, engleză...
Şi două actriţe bune. Te-ai gândit la cineva?
Din fericire, avem de unde alege, sunt multe actriţe tinere bune.
Carey Mulligan s-ar potrivi.
Da, joacă frumos...
Mai e de lucrat la poveste înainte să începem selecţia actorilor.
- Da. - Desigur.
Te-ai hotărât din ce unghi va fi filmul?
Nu prea, mă gândeam la Simone. O jurnalistă.
Mi se pare o abordare bună a poveştii.
Cum e?
Interesantă. Inteligentă. Atractivă.
- Câţi ani are? - Treizeci şi ceva.
Cred că am putea aborda bogata lume a jurnaliştilor plecaţi în străinătate.
Un fel de exil.
- Naomi Watts? - Poate Chloe Sevigny?
Sau Tina Fey?
O iubesc pe Tina Fey.
Le trebuie un indiciu despre cum vezi tu povestea.
- Desigur. - Bine.
Ai de gând să lucrezi la script aici sau în LA?
Aici, în Italia.
Nu în LA, nu mă pot concentra acolo.
Toată lumea o cunoaşte pe Katherine sau pe un cunoscut al ei.
De la vreo petrecere sau ştiu eu ce.
Mai e şi problema cu Timothy, custodia şi...
Îl urăsc pe ticălosul ăsta.
Chiar l-ai ameninţat cu moartea?
Mi se face rău când mă gândesc că Bea va creşte cu el în casă.
Mai bem una?
- Ne mai aduci două, te rog? - La fel?
Da, mulţumesc.
Cu plăcere.
Mă gândeam să mă întorc în Italia de Halloween.
Să filmez un fel de documentar.
N-ar costa prea mult.
Da, e o idee bună. Fă-o.
E calibrat?
Nu, nu e.
Filmeaz-o pe ea.
Eşti de acord să te filmăm?
Da, nici o problemă.
Ar trebui să ne întoarcem în Piazza del Campo.
Acolo e mai aglomerat.
Ştii ce ne trebuie. Du-te, te prind din urmă.
- Bine. - Da.
Am înţeles. Poftim.
Un Halloween fericit!
- Mi-aduci ceva de băut? - Desigur.
De asta sunt aici.
Specialitatea serii e băutura pentru zombii.
- O să încerc una. - Bun, bun.
De unde eşti?
Din Londra.
- Serios? - Din Wandsworth.
- Cunosc zona. - Pe bune?
- Am locuit 6 ani în Londra. - Nu se poate!
Ce filmezi?
Ai auzit de cazul Jessica Fuller?
Da, desigur.
Faci un documentar?
- Un film. - Şi tu eşti scenaristul?
- Da. - Nu se poate!
- Locuieşti în Siena? - Sunt aici de vreo 6 luni.
E frumos aici.
Ai cumva nevoie de-o actriţă?
Nu, încă nu. De un ghid am nevoie.
Vreau să văd adevărata faţă a Sienei.
Lucrezi aici în fiecare seară?
În majoritatea serilor, nu mereu.
Te ajută cu ceva dacă-ţi dau numărul meu?
Da, sigur.
Mişto.
Sună-mă dacă ai nevoie de mine.
Cu siguranţă. Cum te cheamă?
- Eu sunt Melanie. - Thomas.
Mi-a făcut plăcere, Thomas.
- Ce faci? - Bine.
Hei. Cum a mers?
Nu e chiar Sodoma şi Gomora descrisă de tine în carte.
E devreme încă.
Dă o şansă oraşului.
Aţi ajuns în cartierul roşu?
Am închiriat echipa doar până la miezul nopţii.
Nu până la 1 am. Aşa că...
Hai să mergem oricum.
Vreau să văd partea urâtă a Sienei.
Facem stânga aici.
Simone.
Ce-ai păţit?
Ţi-e frică să te mai vezi cu mine după ce-ai scris?
- El e Thomas. - Salut.
Ştiu cine e.
Să ai grijă cu asta.
Pare o doamnă drăguţă când o cunoşti.
Dar când începe să scrie devine o adevărată căţea.
- Haideţi să bem ceva. - Mergem în cartierul roşu.
Fii serioasă, asta-i glumă pentru studenţii fricoşi.
Voi nu sunteţi studenţi, aşa-i?
De mult nu mai sunteţi.
În cazul unei crime, cadavrul îţi spune multe.
Eu am văzut cadavrul lui Elizabeth, la morgă.
Cum?
Trec des pe la morgă.
Am un văr acolo.
E important să priveşti moartea în faţă
dacă vrei să înţelegi viaţa.
De aceea sunt atâtea poveşti de crimă.
Fiecare program de ştiri e ghiftuit de omoruri,
sunt atâtea filme despre asta.
Moartea e finalul poveştii pentru toţi.
E singurul lucru ce-l avem în comun,
acum că nu mai credem în Dumnezeu.
Şi aşa am devenit obsedaţi de omoruri.
De omoruri reale, de omoruri fictive.
Dar din siguranţa caselor noastre,
unde singura problemă care se pune e
"cine a făcut-o"?
Nu adevărata ei semnificaţie.
Când o vedem la televizor şi nu în realitate.
În realitate, când un prieten moare,
nici nu vrem să-i vedem corpul.
Şi ce ţi-a spus corpul?
Că nu Jessica a făcut-o.
Atunci de ce e judecată?
Poliţia de aici e jalnică.
E plină de corupţi, de incompetenţi.
Toţi sunt corupţi aici.
Dar nu ea a omorât-o.
Eu o cunosc. Am vorbit cu ea.
E inteligentă.
Nu ca majoritatea studenţilor de aici.
Studenţii cărora le predau sunt nişte idioţi.
Nu şi Jessica. Ea înţelege lucrurile.
Crezi că altul e făptaşul?
Carlo avea o colecţie de cuţite, da?
Elizabeth a fost ucisă cu mai multe cuţite.
Dar poliţia nu le-a găsit.
Pentru că sunt nişte proşti.
Eu ştiu unde sunt.
Atunci de ce nu le dai poliţiei, Edoardo?
Pentru că îmi vor înscena asta.
M-au mai arestat şi înainte.
Mi-au rupt degetul.
Aş fi o ţintă uşoară, ca Cedric.
- Aş fi ţap ispăşitor. - Fii serios.
Nimeni nu mă place pentru că eu scriu adevărul.
Spun lumii cât de proastă e.
Aţi vorbit cu Cedric?
- Nu. - De ce?
Vreţi să nu afle lumea
sau nu ştiţi pe câte pretindeţi că ştiţi?
Cedric Bapupa mi-e prieten.
Dacă vreţi să-l cunoaşteţi, vă pot aranja o întâlnire.
Desigur, pentru un preţ.
Totul are un preţ.
Crezi că numai tu ai dreptul să faci bani din această poveste?
Nu ţie ţi-a fost nenorocită viaţa.
Ce personaj.
Aşa e.
Pe blogul lui scrie lucruri de care nimeni nu ştia.
Trebuie să-l citim zilnic ca să ne ţinem la curent.
El are timp şi-i cunoaşte pe toţi,
are şi mulţi bani.
Închiriază camere prin tot oraşul.
Foarte ieftin.
La limita legalităţii.
Se spune că face şi trafic de droguri.
- Se pricepe la toate. - Da.
Uneori am impresia că el e ucigaşul.
Când ne ocupam de proces, cineva a lansat zvonul
că eu şi Joe avem o aventură,
au dat sfoară pe internet.
Era o modalitate simplă de a ataca pe cineva care nu e de partea lui Jessica,
eu îl bănui pe Edoardo.
Nu era adevărat, dar a trebuit să-i spun soţului meu.
Acum suntem despărţiţi.
Omul care doarme nu va cunoaşte faima,
iar dorinţa şi viaţa vor trece pe lânga el
precum un vis, iar el va fi dat uitării
precum fumul în aer sau valurile fluxului.
Bună.
- Hei. - Hei.
E ocupat?
- Ce mai privelişte. - Da.
Ce-i asta? Ceva uşor de citit.
Îşi spune comedie, dar nu-mi prea vine să râd.
Eşti în rai sau în iad?
În infern.
Trebuie să mă întorc în Roma.
Eu ţin copiii weekend-ul ăsta.
Norocoaso.
Bine, să ai o zi frumoasă.
- Pa. - Pa.
Eu sunt, Thomas.
Bună, Thomas!
Eu sunt la bar, tu nu eşti aici.
Sunt la o petrecere. Nu-i cine ştie ce petrecere, dar...
Vrei să vii?
Parcă nu era prea bună petrecerea.
E o petrecere pentru studenţi, aşa că...
- Atunci vin. - Bun, grozav!
Pentru cercetare.
Bun.
- Hei. - Hei.
Dle scenarist.
- Îmi poţi spune Thomas. - Desigur.
Să înţeleg că ăsta-i filmul tău de revenire.
Eu aşa sper. De unde ştii?
Te-am căutat pe "Siena's Burning".
- Ştii de blogul ăsta? - Da.
Să nu crezi tot ce citeşti.
Bineînţeles. Doar lucrurile bune.
Aici e. Vino.
- El e Thomas. - Salut.
Thomas, toată lumea. Toată lumea, Thomas.
Hei.
- Ai o brichetă? - Da.
Hei.
Ce cauţi aici?
- Vino cu mine. - Sunt obosit.
Vino.
Cum poţi face un film despre o crimă fără să vezi locul crimei?
- E târziu. - Nu lăsa pe mâine ce poţi face azi.
Bate fierul cât e cald.
Nu cunoşti zicalele tale englezeşti?
Pe fereastra asta au intrat.
Nu arunca cu pietre dacă locuieşti în case cu geamuri.
Vino, e pustiu!
Dacă erai aici în acea noapte, ai fi putut s-o salvezi.
La asta visează toţi.
Asta e camera lui Elizabeth.
A fost găsită lângă dulap.
Uite ce n-au găsit.
Cuţitul cu care a fost omorâtă.
Dar poliţia nu s-a uitat sub dulap.
Nici nu s-au obosit să caute sub dulap.
- Eşti în regulă? - Da.
Îmi pare rău.
Ăsta e obiceiul meu după muncă.
Funcţionez mai bine când îl iau.
- Lasă-mă să te duc acasă. - E în regulă.
Hai, e un adevărat labirint afară.
Ce studiezi aici?
Literatura, cultura şi cinematograful italian.
E treabă serioasă.
Patru ore în fiecare dimineaţă.
Sinceră să fiu, e o scuză.
O scuză să fiu aici şi să mă distrez un an.
E o scuză bună.
- Şi te distrezi? - Da.
- Eu mereu mă distrez. - Chiar şi la muncă?
Da.
Pe bune acum, fac un mojito bestial.
Pe bune?
Pun ceva mai mult rom şi mă uit la lume cum se îmbată.
Ajută şi la bacşişuri.
Am ajuns.
După cum ţi-am promis, te-am adus teafăr şi nevătămat la hotel.
- Mulţumesc. - La revedere.
Mă poţi urma, eu îţi voi fi ghid,
te voi duce de aici.
Dar dacă pe cei binecuvântaţi vrei să-i vezi,
un spirit mai presus de mine trebuie să te conducă.
"Lepădaţi-vă de speranţă, voi cei ce intraţi aici."
Ce face Bea?
Bine.
Am văzut că Katherine a fost nominalizată la premiile Emmy.
Impresionant din partea ei.
Trebuie să fie greu, să-i vezi faţa pretutindeni...
Putem schimba subiectul?
Vă stătea bine împreună...
Te rog.
Cum se face că nu discutăm despre "The face of an Angel"?
Cum merge treaba?
Toată lumea mă întreabă de script.
Ai aflat cine a făcut-o?
- Nu asta e important. - Te necăjeam şi eu.
Carlo, Jessica şi Joseph au făcut-o.
De aceea sunt închişi.
Pentru moment.
Sunt foarte multe unghiuri.
Cum să organizez scriptul într-un mod semnificativ...
E important să fie o poveste bazată pe adevăr.
Dar vreau să fac ceva care să-i reprezinte,
nu doar o simplă reconstituire.
Mulţumesc.
Continuă.
Încerc să-mi dau seama dacă e posibil să integrez
"Divina comedie" a lui Dante în film.
La urma urmei, e o structură în trei acte.
Iadul, purgatoriul, raiul.
Cu final fericit.
Serios, e perfect.
Tu vorbeşti serios?
Dante era îndrăgostit de frumoasa Beatrice,
iar ea a murit.
Cu inima zdrobită, el pleacă în căutarea ei,
dar şi în căutarea unui sens pentru viaţă şi moarte.
Caroline te-a însărcinat să faci un thriller despre crimă.
Şi tu-mi spui că vrei să scrii o poveste medievală despre moralitate?
Nu, deloc. Ar fi modernă.
Şi ar fi legată de caz.
Doar că s-ar baza pe poem,
pentru că adevărata poveste e prea grea.
Prea brutală.
Poemul e un vis, un coşmar.
Dante e un om la mijlocul vieţii care şi-a pierdut calea.
S-a abătut de la cărarea îngustă şi s-a trezit în pădurea neagră şi deasă.
Să ştii, multe lucruri din poem se regăsesc în filmele horror din ziua de azi.
Întoarcerea reprimatului.
Ei vor să facă un film despre doi adolescenţi şi o crimă nerezolvată.
Ştiu.
Şi tu vrei să le dai un script
despre un om la mijlocul vieţii care şi-a pierdut calea.
Cât ai scris din script?
Nu mult.
Bun, înseamnă că n-ai irosit prea mult timp.
Thomas, tu eşti prea tânăr ca să treci prin criza vârstei de mijloc.
Au trecut patru ani.
Ei chiar îşi doresc filmul ăsta.
Dă-le ceva pe care pot lucra.
Te rog.
Da.
La exterior, peisajul de ţară din Tuscan.
Ziua.
Jessica e într-un tren.
E prietenoasă, încrezătoare, atractivă.
Elizabeth face aceeaşi călătorie.
Jessica soseşte prima.
Elizabeth, câteva zile mai târziu.
Ea e calmă, liniştită, gânditoare.
Ambele îşi găsesc camere într-o casă la marginea oraşului medieval.
Amândouă sunt pline de speranţă şi nerăbdare
pentru anul ce urmează.
Cum merge cu scriptul?
Nu merge.
Ţi-e dor de fiica ta?
O văd acum, dle, dar mă întorc imediat.
Bine, Bobby.
- Ciao. - Ciao.
- Hei. - Salut.
Mă gândeam că o să-ţi placă asta.
E unul din articolele mele.
Mulţumesc.
E ciudat, când mă gândesc la "A Face of an Angel",
Elizabeth îmi vine prima în minte.
Dar voi vă gândiţi la Jessica.
Toţi folosim replica asta pentru Jessica.
Jessica e o vedetă de film,
o pânză nepictată.
Un loc în care ne proiectăm fanteziile.
Ea e povestea.
Corect, e vinovată sau nu, asta vor toţi să citească.
E trist că Elizabeth a dispărut.
Ia te uită, are jurnalul lui Jessica.
Ce dovadă de jurnalism impecabil.
Joe e foarte mândru de ştirea lui.
Ştii că poliţia a păcălit-o când era la închisoare?
I-au spus că testul ei HIV a fost pozitiv
şi a fost nevoită să facă o listă cu toţi cei care s-a culcat.
Scrie acolo.
Cât ai plătit pentru asta?
Jurnalul ăsta nu înseamnă mare lucru.
E unul dintre lucrurile pe care le-am folosit să dezvolt o poveste despre ea.
De exemplu, dacă ea vrea să viziteze un sex-shop...
Te rog.
Îi scrie o scrisoare prietenului ei în care îi spune
că vrea să vadă un film porno, ca mai apoi
să exerseze cu el. A trimis mailuri prietenilor ei.
A făcut sex cu un tip la întâmplare pe care
- l-a cunoscut în trenul spre Italia... - Şi?
Ţinea un vibrator în baie pe care-l împărţea
cu Elizabeth. A devenit probă la proces.
- Exact. - Era micuţ.
Mi-amintesc de faimosul sărut din afara casei.
Sărutul ăla le-a băgat la zdup.
S-a dus să-şi cumpere lenjerie intimă în noaptea de după crimă.
Nimic din toate astea n-o face o criminală.
Oamenilor le place.
Sexul şi crima se vând.
Doar asta vă interesează?
Desigur, aşa îmi câştig existenţa.
Şi ghici ce, aşa îţi câştigi şi tu existenţa acum.
Ea a scris o poveste fantezistă despre viol.
Eu scriu un script despre o crimă.
Asta mă face un criminal?
Nu, caracterul ei a fost adus în discuţie la proces.
Asta i s-a cerut juriului să delibereze.
Adică dacă ar fi fost o actriţă mai bună,
dacă s-ar fi comportat bine şi ar fi plâns,
ar fi fost găsită nevinovată?
- Absolut. - Probabil.
Şi acum, că se îmbracă ca la carte,
- are şanse să scape. - Desigur.
- Da. - Corect.
Şi dacă e adevărat nu vi-e teamă
că toate invenţiile voastre vor îngreuna cursul procesului?
- Amice, noi nu inventăm nimic, bine? - Bine.
Tu scrii ce se vinde. Sexul se vinde.
I-ai furat jurnalul şi ai făcut-o să pară o nimfomană.
Pentru că asta a scris.
Fii serios.
Poţi face pe oricine să arate rău dacă asta îţi doreşti.
Îndrăznesc să spun că şi tu ai arăta ca un rahat
dacă lumea ţi-ar scormoni prin viaţa privată.
Păi da, eu sunt jurnalist de tabloide.
Oricum toată lumea mă consideră un rahat.
Tu ai zis-o.
Scuzaţi-mă.
A luat jurnalul meu cu el.
Bravo, Joe.
- Dar n-a vrut ziarul meu. - Are gusturi bune.
Nu vreau să mor.
Vreau să mă căsătoresc şi să am copii.
Vreau să creez ceva bun.
Vreau să îmbătrânesc.
Vreau timp.
Vreau o viaţă.
Nu realizez de unde am căpătat HIV.
Hei.
Bună, străine, nu ne-am mai văzut de mult.
- Am fost plecat în Londra. - Mişto. Cu ce te servesc?
- Whisky şi cola. - Ca lumea.
Îmi poţi face o favoare?
Desigur.
Ştii de unde pot cumpăra nişte "marfă"?
Iarbă?
Da, dar şi altă "marfă".
Ţii minte ce-ai păţit ultima oară.
- Mersi, mi-am amintit. - Asta îţi doreşti?
- Eu nu sunt traficantă. - Ştiu.
Dar m-am gândit că poţi ajuta un prieten.
Aşa mai merge.
Dă-mi telefonul tău.
Uite numărul. Ai grijă.
Promit.
Salut, eu sunt, Thomas.
Eşti aici?
Da, tu unde eşti?
Aici sunt.
Bine, te-am văzut.
Eşti prieten cu Melanie?
Da.
- Bună. - Bună.
- Vrei să intri? - Da.
- Vrei ceva de băut? - Nu, mersi.
- Am ceva pentru tine. - Ce anume?
Filmul de la locul crimei.
La recurs se vor avea în vedere mai ales detaliile criminalistice,
ai face bine să te uiţi la film dacă vrei să ştii ce se întâmplă.
- Joe s-a supărat mai devreme. - Bun.
Să ştii că el e bun în meseria lui.
Mereu are exclusivităţile şi încropeşte o poveste.
Nu e aşa rău pe cât pretinde că e.
Te culci cu el?
- În seara asta nu. - Dar te mai culci cu el?
Eşti gelos?
- Hei. - Hei.
Îmi pare rău, New York vrea să schimb articolul.
Au nevoie de el în două ore.
Altă ştire din modă?
Doamne fereşte, da' mai calmează-te.
Nu te deranjează niciodată?
Tâmpeniile pe care trebuie să le scrii?
Eu nu scriu o ştire din modă.
Scriu despre o crimă. Cineva a fost ucis.
Dar banalizezi totul.
Oamenii vor să ştie povestea.
Nu noi decidem ce vor sau nu vor oamenii să ştie.
Noi doar scriem ce s-a întâmplat, iar ei decid dacă citesc sau nu.
Nu e adevărat.
Şi ar fi mai bine să nu scriem deloc despre procese?
Ar fi mai bine ca oamenii să nu ştie ce se întâmplă în tribunale?
Să nu ştie ce se întâmplă în decursul unei investigaţii?
Chestiile astea se întâmplă într-un stat poliţienesc.
Atunci scrie adevărul, nu născoci sex...
Dar scriu adevărul, măgarule.
Mai bine mi-era cu Joe.
Cel puţin el nu-mi ţinea lecţii de moralitate după o partidă de sex.
Ştii ceva, uită-te la asta,
înainte să te droghezi şi să faci pe atotştiutorul.
Ăsta e adevărul trist şi amar.
E o bucată de păr aici.
Unde?
- E mâna ta aici, corect? - Da.
Iar asta e fermecătoarea ta brăţară,
la capătul mănuşii?
Da.
Iar aici se vede aceeaşi mănuşă în jurul braţării tale.
Confirmi că e aceeaşi mănuşă?
Da.
Nu ţi-ai schimbat mănuşile deloc?
Catarama de la sutien a fost găsită în această poziţie la prima investigaţie.
46 de zile mai târziu se observă că poziţia s-a schimbat cu un metru.
ADN-ul nu e precum părul sau polenul.
ADN-ul rămâne într-o celulă şi îşi păstrează poziţia.
ADN-ul nu zboară.
Eşti educată, jucăuşă şi indolentă.
Deseori pui nevoile altora mai presus de ale tale,
sau iei deciziile bazându-te pe sentimente.
În sufletul tău eşti pragmatică şi stăpână de sine.
- Poftă bună. - Mulţumesc frumos.
Thomas, cum merge recursul?
Într-adevăr.
Nu, e momentul potrivit.
Hai că tac, îi dau răgaz. Dă-i drumul, spune.
Încet.
Crezi că vor câştiga?
Habar n-am.
Trebuie să fie dificil să nu cunoşti deznodământul.
Nu cred că are importanţă pentru filmul nostru.
Presupun că tribunalul sau poliţia va descoperi adevărul.
Eu unul cred că e imposibil de ştiut.
Procesul e ca un episod din X Factor.
Dacă lor le place faţa ta, câştigi.
- Doamne Dumnezeule. - Sistemul din Italia e diferit,
de aceea se observă mai uşor că e arbitrar.
Dar în cazul ăsta dovezile sunt într-atât de contradictorii
încât nu vom şti niciodată ce s-a întâmplat.
Dacă ei au omorât-o, nu are nici un sens.
Şi dacă nu ei au omorât-o, tot nu are nici un sens.
Totul se rezumă la întrebarea dacă vrem să-i vedem pe aceşti oameni
făcând închisoare 20 de ani?
Dar în film trebuie să hotărâm dacă şi cum au făcut-o,
altfel cum vom spune povestea?
Nu cred că asta-i povestea.
Adevărata poveste e că adevărul sau justiţia nu există.
E doar un concurs de popularitate.
Dar nici film nu e.
Eu cred că poate fi un film.
Dar va trebui să le prezinţi cele două fete,
cine sunt ele, relaţia lor.
Ce s-a întâmplat în acea noapte, de ce s-a întâmplat?
Toate astea ar fi false.
Ar fi doar versiunea mea cu privire la cele întâmplate.
E mai cinstit să recunosc că nu ştiu ce s-a întâmplat.
E ca o poveste cu un detectiv într-o lume fără Dumnezeu.
Sau un puzzle fără rezolvare.
Şi-ar dori doi oameni un puzzle fără rezolvare?
De ce nu?
E mai mult adevăr în el decât în toate celelalte răspunsuri.
Pari foarte ambiţios, asta ne-am şi dorit de fapt.
Dacă ai nevoie de ajutor...
Te ajut cu plăcere.
Mersi.
Ăsta da editor.
- Serios, fără glumă. - Mulţumesc frumos.
În primii 25.
Cât e ceasul?
Patru şi ceva.
Acolo cât e ceasul?
E târziu, e trecut de miezul nopţii.
E cam târziu.
Cred că eşti foarte obosit.
Nu mă ia somnul.
Te simţi bine, tati?
Ascultă,
te sun eu mâine, bine?
Bine. Pa!
Pa.
Nu există durere mai mare
decât amintirea timpului fericit în vremuri de nenorocire.
- Bine aţi revenit, dle Lang. - Mulţumesc.
Cât veţi sta?
Nu ştiu sigur.
Nu, e frumos. Cu siguranţă.
Trebuie să plec. Vorbim mai târziu.
- Pa. - Pa!
- Hei. - Hei.
Mi se pare ciudat să te văd la lumina zilei.
De ce, arăt diferit?
- Eşti mai frumoasă. - Mulţumesc.
Îmi place curtoazia de modă veche din când în când.
Hei, Edoardo.
Bună.
Prietenul meu Thomas caută un loc de închiriat.
I-am spus că ştiu pe cineva care l-ar putea ajuta.
Ia loc.
Sunt prea bătrân să stau la cămin.
Nu-i problemă, am multe locuri, cele mai bune adrese.
Serios?
Simone ţi-a spus altceva?
Ai grijă cu ea.
Dacă crezi în tot ce-ţi spune ea, nu vei afla niciodată adevărul.
Îmi citeşti blogul?
Nu.
Ar trebui. Am scris lucruri bune despre tine.
- Nu-i aşa, Melanie? - Da.
- Vrei ceva de băut? - Nu, mersi.
A fost casa unchiului meu.
El era doctor.
E locul perfect pentru scris.
E plin de inspiraţie.
Îl iau.
Cât face?
Discutăm mai târziu despre bani.
Mai întâi vreau să-mi citeşti scriptul.
Ţi-am văzut filmele mai vechi, mi-au plăcut că nu erau sofisticate.
Diseară vin la mine câţiva prieteni.
Trec pe la tine să te iau, bine?
Apoi am văzut un şarpe cu şase picioare stând în faţa unui om.
Cu labele din mijloc i-a cuprins burta,
cu cele din faţă l-a prins de braţe.
Cele două capete deja deveniseră unul.
Vino, am întârziat.
Ştii că drumul e greu.
Nimeni nu ajunge nicăieri stând întins în pat.
Trebuie să asuzi.
Chiar şi când nu ştii de ce.
Unde mergem?
Unde sunt hoţii.
Băi.
Cine eşti?
Thomas Lang.
- Da? - Ce faci, Thomas? Unde eşti?
În apartamentul meu.
Bună.
Hei.
Te simţi bine?
Da.
Unde mergem?
La Edoardo.
Eu cred că ar trebui să faci o poveste de dragoste.
Cele mai bune filme sunt despre dragoste.
Romeo şi Julieta. Casablanca. Annie Hall.
Frumoasa şi bestia.
- Ciao. - Bună.
- Ce faci? - Bine.
Salut, Thomas.
Hei.
Ce-ai păţit?
De ce eşti speriat mereu?
De ce ţi-e frică?
Ar trebui să faci încă un film.
În caz că dai greş şi cu ăsta. Haide.
Ignoră-l.
Nu-ţi fă griji, îi cunosc pe oamenii care locuiesc aici.
- Casa e a mea. - Eu aştept aici.
Ne vedem numaidecât.
Scriptul meu e bun pentru că eu ştiu ce s-a întâmplat.
Arta trebuie să ofere răspunsurile la întrebările vieţii.
Ştiu că nu eşti de acord cu mine, dar te înşeli.
Există adevărul şi restul.
Aici a avut loc crima.
Eu priveam de acolo.
Am văzut crima cu proprii ochi.
Ce s-a întâmplat?
Joseph era îndrăgostit de Elizabeth. O dorea.
Dar ea nu-l dorea.
Aşa că a ucis-o.
Ca Othello.
Aşa.
Scuze de gălăgie.
Vino cu mine.
Ne vedem în curând.
Pe curând.
M-am hotărât, îmi poţi citi scriptul.
Dar nu-l poţi lua cu tine.
Nu încredinţez oricui povestea mea.
Ai o oră, atât.
- Bună. - Hei.
- Pot intra? - Bineînţeles.
Arăţi groaznic.
Da?
Unde te-ai dus noaptea trecută?
Mi-am făcut griji pentru tine.
Edoardo m-a speriat.
Ce întuneric e aici.
Nu mă mir că eşti deprimat.
E mai bine aşa.
Am ceva care te-ar putea înveseli.
O să-ţi placă.
La Vita Nuova.
Mulţumesc.
Dante descrie cum s-a îndrăgostit de Beatrice.
Şi moartea ei.
Pentru o clipă jonglează cu ideea de a iubi pe altcineva,
dar niciodată nu va iubi pe cineva precum a iubit-o pe Beatrice.
E foarte romantic.
Cercurile iadului din Divina Comedie sunt plictisitoare.
Adică, toată lumea e pedepsită fără nici un motiv?
Aia e o carte de dragoste.
Eu sper să te facă fericit.
Întârzii la ore, trebuie să plec. O să fii bine?
Promiţi?
- Da. - Bun.
Vreau să fii fericit.
Ne vedem mai târziu.
Pa.
Era exact ceasul al nouălea din zi
când mi-a dat salutul ei dulce.
Am fost atât de copleşit de bucurie că a trebuit să mă retrag
din văzul celorlalţi şi să mă întorc în singurătatea camerei mele.
Pe când mergea pe stradă
şi-a întors privirea către mine,
eu care stăteam în frică, tremurând.
După părerea dvs de expert, cât de solide sunt probele B?
Cu urma B de pe lama cuţitului am aflat că analiza tehnică efectuată nu e solidă.
Din cauza analizei incorecte a scenei crimei,
contaminarea nu poate fi exclusă.
E posibil ca contaminarea să fi apărut în unele faze ale analizei,
iar standardele internaţionale nu au fost respectate.
- Am nevoie de ajutorul tău. - La film?
Cu Edoardo.
Ar trebui să stai departe de el.
Poate aveai dreptate. Poate a fost implicat în crimă.
- Termină. - Ascultă-mă.
Cred că a fost acolo. M-a dus în casă.
Are cuţitele, a văzut crima.
Vorbeşte tâmpenii, se joacă cu mintea ta.
Nu, trebuie să fur cuţitele.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Nu.
Nu vreau să le furi, ci să le duci la Roma ca să fie testate de ADN.
- Nu. - O să ţi le aduc mâine dimineaţă.
Dă-mi drumul.
Salut, Thomas.
Dânsul e Thomas, scenarist.
Îmi cer scuze că n-am terminat de citit scriptul tău.
Aşa e, de ce? Ai dispărut.
Mă simţeam rău.
Îl pot termina de citit?
Bine. Mai primeşti o şansă.
Dar vreau să-mi spui că vrei să faci filmul.
O oră, ai înţeles?
La naiba.
Fir-ar.
Ai trecut pe la apartamentul meu seara trecută?
Da, dar nu erai acolo.
Ai luat cuţitele de lângă patul meu?
Nu, ce cuţite?
Thomas, Thomas!
Thomas!
Ce naiba cauţi aici?
Voiam să ştiu dacă mi-ai citit scriptul.
Nu ţi-am citit afurisitul de script.
- Atunci nu vei ştii ce s-a întâmplat. - Ieşi afară.
Ieşi afară!
Astea căutai?
Aveai impresia că te-ai împiedicat de adevăr?
Eşti un prost.
Astea sunt recuzită pentru film. Le-am fotografiat pentru blogul meu.
Ar trebui să-l citeşti, n-ai mai fi aşa ignorant.
- Unde sunt cuţitele? - Ce cuţite?
Unde sunt adevăratele cuţite?
Termină!
Chemaţi poliţia.
Tu chiar ai luat-o pe arătură, nu?
Îţi dau drumul. Hai să plecăm de aici.
Ai noroc, Edoardo nu va depune plângere.
Zice că tu ai nevoie de un doctor, nu de o cameră de detenţie.
L-ai lovit zdravăn.
Bun.
Mâine mă întorc la Roma.
Stefano, prietenul lui Elizabeth vrea să vorbească.
E primul lui interviu.
Ar trebui să vii cu mine.
Da.
Trebuie să mă întorc la muncă.
Odihneşte-te şi tu, bine?
- Mulţumesc. - Desigur.
- Ai scris ceva? - Da.
Pe bune?
Mă gândesc să-ţi urmez sfatul.
Să fac filmul fictiv.
Să plasez acţiunea în Florenţa, să aduc un tribut lui Dante.
Florenţa a fost paradisul pământesc pe care el l-a pierdut.
Sună frumos să ai un paradis pământesc, chiar dacă-l pierzi.
Nu-i aşa?
Nu vreau să fac un film despre frică, moarte sau crimă.
Vreau să fac un film despre dragoste.
- Da? - Simone Ford, de la Daily Beast.
- Vă pot oferi ceva? Cafea, apă? - Nu, mulţumim.
Eu locuiam dedesubt de apartamentul fetelor.
Am cunoscut-o pe Elizabeth la începutul semestrului.
Venea câteodată în apartamentul nostru cu Ana.
Ieşeam împreună, fumam puţină iarbă.
La proces a fost simplu.
Jessica era fata rea şi Elizabeth fata bună.
Ea era normală şi atât.
Îi plăceau petrecerile, să se distreze.
Îi plăcea să facă dragoste.
Era frumoasă.
N-am cunoscut-o prea mult timp, dar încă mă gândesc la ea.
Mereu mă voi gândi la ea.
La naiba, am întârziat.
O să iau copiii pe drum, bine?
Sigur.
Hei, îmi cer scuze c-am întârziat.
- Iar? - S-a circulat prost.
- Andrew, Will. El e Thomas. - Hei.
- Cum a fost azi? Bine? - Bine.
Da? Ce-aţi făcut azi?
Mai nimic.
Bine, foarte bine. Numai puţin.
Vine imediat.
- Ţi-a venit taxiul. - Mersi că ai avut grijă de mine.
Nici o problemă.
Pa.
Ai vorbit cu Katherine în ultima vreme?
Nu.
Ar trebui să vorbeşti. Bea e fiica voastră.
Aşa stau lucrurile.
- Pa. - Pa.
Ai grijă de tine.
La exterior. Siena. Noaptea.
Sunetul studenţilor petrecând
umple străzile de dedesubt.
Elizabeth iese în oraş cu prietenul ei, Stefano.
Câteodată vin cu ei Jessica şi Carlo.
Ei fumează iarba, beau bere, se duc la petreceri.
Sunt nişte studenţi normali.
Elizabeth iubeşte arta, muzica, literatura.
Vizitează catedrala, muzeele, bibliotecile.
Siena e tot ce-a sperat vreodată.
E fericită.
Aşteaptă cu nerăbdare anul ce urmează.
Ne întoarcem în pântecele bestiei.
Să încercăm să evităm asta.
Ţi-am închiriat o cameră la hotel.
- Vreau să te ţin în lumea reală. - Mersi.
Fiţi pe fază, verdictul se dă la ora 8.
- Hei. - Bine.
În numele poporului italian,
Curtea de Apel confirmă
sentinţa emisă de Curtea de Prim Grad din Siena,
toţi inculpaţii sunt achitaţi
de acuzaţiile A, B, C şi D.
Se ordonă eliberarea imediată a lui Jessica Fuller şi Carlo Elias,
care sunt disculpaţi de orice altă infracţiune.
Audierea a luat sfârşit.
Gândurile mele sunt acum către familia Pryce,
care a aşteptat prea mult soluţionarea acestui caz.
Suntem recunoscători, coşmarul Jessicăi a luat sfârşit,
dorim să mulţumim Curţii
pentru căutarea adevărului
şi schimbarea sentinţei.
E un adevărat haos.
O ruşine!
S-a făcut dreptate.
Sunt îndreptăţiţi s-o elibereze pe Jessica.
Deja viaţa unei tinere a fost curmată în mod tragic.
De ce să mai curmăm încă două?
Bazându-ne pe ce?
Pe ipotezele poliţiei şi pe interesele personale ale presei?
- Vă mulţumesc. - Bine.
Fiica noastră Elizabeth a fost uitată cu desăvârşire.
E dificil să găsim iertare.
Ştim că patru ani e o perioadă lungă, dar...
Durerea e încă proaspătă.
Hei.
- Bună, tată. - Bună.
Ce faci?
Bine.
Tu ce faci?
Bine.
S-a încheiat cazul?
Da.
Ce s-a întâmplat?
I-au declarat nevinovaţi.
E bine.
Presupun că da.
Asta înseamnă că te întorci acasă curând?
Eu aşa sper.
Mama ta e acolo?
Da.
Pot vorbi cu ea?
Stai să văd.
Mamă?
- Da? - Hei.
- Bună. - Hei.
M-am gândit că ar fi bine să vorbim.
Să încercăm să vorbim.
Da.
Mai bine o facem când te întorci,
urăsc să vorbim aşa.
Bine. Da.
Bun.
- Pa. - Pa-pa.
Ne...
În interiorul bisericii. Londra, ziua.
Tatăl lui Elizabeth citeşte predica de înmormântare.
E preluată din La Vita Nuova a lui Dante.
Puterea suspinelor mele mă umple de durere.
Desele rânduri în care am contemplat moartea
mi-au şters culoarea feţei şi încep să tremur de durere.
Plângând, o chem pe Elizabeth,
"Chiar poţi fi moartă?"
Şi prin simpla ei chemare sufletul mi se linişteşte.
Dacă cineva m-ar auzi, şi ei ar plânge.
Nimeni nu poate spune cum a fost viaţa mea după ce ea ne-a părăsit.
Elizabeth s-a înălţat spre marele rai.
Într-un loc unde îngerii trăiesc în pace.
- Să aveţi o călătorie plăcută. - Aşa va fi. Eu conduc.
Bine.
Hei.
S-a terminat.
Nu, aproape sigur se va face recurs.
Slava Domnului, nu se termină.
Între timp eu mă întorc la Roma, la politicienii corupţi. Tu?
Mă duc la Ravenna. În pelerinaj.
Bine.
Distracţie plăcută.
Bine, plec.
Eşti binevenit să-mi cari bagajul.
- Pa. - Pe curând.
- Ai grijă. - Da, voi avea mare grijă.
Salut.
Bună.
Îmi iau maşină.
Mişto.
- Uită-te la munţii ăştia. - Sunt superbi.
Mi te imaginez schior. Schiezi?
Da.
- Eu mă dau cu placa. - Sigur că da.
Sigur că da? Ce înseamnă asta?
Arăţi ca un snowboarder.
Arăt ca un snowboarder?
Da. Eşti tânără, rebelă şi mişto.
Pe bune?
Da. Jovanotti.
- Ai auzit de Jovanotti? - Nu.
Nu?
Ce zonă urâtă.
Nu mă mir ca lui Dante i se făcuse dor de Toscana.
Ce anostă e zona.
- Chiar ai citit-o? - Da.
"Tu, cel ce mergi pe drumul dragostei,"
"urmăreşte şi vezi dacă mai e vreo durere aşa mare ca a mea."
Sunt două finaluri diferite.
În versiunea originală el rămâne cu noua lui soţie.
Dar mai târziu a rescris-o şi a rămas fidel lui Beatrice.
Prefer finalul ăsta.
Pentru că eşti o adolescentă.
Nu sunt adolescentă, sunt un adult.
Am 21 de ani.
Dar te comporţi ca un copil.
Incredibil. Corpul lui Dante e aici înăuntru.
Cât de vechi e?
700 de ani.
Gata cu Dante. Gata cu moartea. Hai să plecăm.
- Vrei şi tu? - Nu, mersi.
Trebuie s-o încerci. Te rog, e aşa bună.
E amuzant. Când eram mică mă duceam la Dorset.
Părinţii mei ne duceau la plajă
şi ne plimbau ore întregi.
Eu nu voiam să merg, era frig şi bătea vântul.
Ne spuneau că e bine pentru noi.
Acum îmi place, dar pe atunci voiam sa stau acasă.
Te vezi des cu ei?
Da, când ma duc la Londra. Sunt nebuni.
S-au înnebunit reciproc, stau separat acum.
E mai bine aşa.
- Dar părinţii tăi? - Încă sunt împreună.
Uimitor.
- Da. - De când?
- De aproape 50 de ani. - Nu se poate!
Da.
Aşteaptă aici.
Ciao.
- E un cadou. - Nu se poate.
De ce? Haide.
Ţi-e frică?
Vino.
Eşti sigură?
Cum adică, dacă sunt sigură?
Nu fii fricos.
Ce caldă e.
- Chiar e? - E nemaipomenită.
- Vino! - Înoată!
Înoată ca un delfin!
Du-te naibii!
Înoată tu, hoţomanule!
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Mersi.
Unde locuieşti?
Tatăl tău lucrează aici?
Da, acum e pe plajă.
Salut, Steve.
De câteva zile te tot caut.
- Sunt în Italia. - Tot acolo eşti?
Da. Mâine mă întorc.
E bine, trebuie să ne întâlnim.
Nu în Londra. În LA.
Bine, ascultă-ma... Noi am continuat.
Caroline a insistat. Vor să facă filmul
înainte să fie prea târziu, să nu se "răcească" povestea.
Dar vorbim faţă în faţă când te întorci la Londra.
Nu mă întorc prea curând.
Îmi pare foarte rău.
Nu e cazul. Mult noroc la film.
Mersi, amice.
Pa.
Salut, ne auzim.
Bună seara.
Cât costă o cameră simplă?
150 euro.
Şi una dublă?
La fel, plătiţi pentru cameră.
E în regulă. Luăm o singură cameră.
Am încredere în tine.
Îmi daţi cardul, vă rog?
Verifică câte cărţi ai.
E bine.
- Eşti gata? - Da.
Stai o secundă...
Acolo. Acolo.
Doamne!
Aşteaptă.
- Nu se poate! - Da!
Scuipat!
Ce naiba? Adica, eram...
Opreşte-te.
Scuipat!
Unu, doi, trei.
- Scuipat! - Scuipat!
Eu am făcut-o pe asta, e a mea.
- Nu e aşa? - De ce am ales-o pe asta?
Practic sunt egale.
"Beatrice s-a uitat la mine, părea că-n ochii ei adună scântei de dragoste divină."
"Virtutea îmi dispăru cu totul, eram pierdut."
"Ochii îmi coborâră."
De ce ţi-e dor când te gândeşti la casă?
De familia mea, mult.
În afară de asta,
de vremea proastă, de peşte şi chipsuri,
de plăcintă şi de pireu, de camera mea,
altceva nu ştiu ce să mai zic.
Da, e frumos.
Puterea suspinelor mele mă umple de durere.
Plângând, o chem pe Elizabeth,
"Chiar poţi fi moartă?"
Simpla ei chemare îmi linişteşte sufletul.
Dacă cineva m-ar auzi, şi ei ar plânge.
Nimeni nu-şi poate închipui cum a fost viaţa mea de când ea a plecat.
Elizabeth s-a ridicat către marele rai.
Într-un loc unde îngerii trăiesc în pace.
Traducere: bucyfall
Sincronizarea: sky @ Titrari.ro Team www.titrari.ro
Sprijină-ne pentru a deveni membru VIP şi a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org