Tatăl nostru carele eşti în ceruri, sfinţească-se numele Tău...
PRIETENUL DE FAMILIE
Subtitrarea: Amos Klein Subtitrari-noi.Team amos_klein@yahoo.fr
Impresie jalnică, Saverio. Impresie jalnică!
N-am să-mi las nepoata să producă o impresie jalnică.
I-ai refuzat deja surorii mele o lună de miere.
Chiar şi pe fata ta vrei s-o vezi nefericită.
Pe de altă parte familia lui a plătit pentru casă, mobilă, luna de miere,
serviciul fotografic, înregistrări video, inele şi chiar şi tortul de nuntă.
Tu trebuie să te ocupi de petrecerea de nuntă,
mărturii şi de rochia miresei. E clar?
Ăsta-i... devizul estimativ pentru meniul lui Michelini.
E opţiunea cea mai ieftină.
Fructe de mare ca aperitive, cu paste linguine pregătite de bucătarul-şef...
- Adică or fi cu homari. - Sau ca o alternativă, pennette cu vodcă.
La felul doi, calamari prăjiţi şi midii...
Proaspete! Niciun fel de porcărie congelată,
Proaspete.
Salată, vinete Marinara... cafea.
Totul... la doar 15 euro.
E încă prea scump. Nu există vreo opţiune mai ieftină?
O opţiune mai ieftină ar fi spaghetele-n ulei preparate la tine acasă, Saverio!
Da' cât vrei să cheltuieşti?
Sunt 200 de invitaţi, înmulţit cu 15 euro...
Asta dă 3000 de euro, fără să mai pun la socoteală
vinul, cadourile de nuntă şi rochia de mireasă.
Nu-mi pot permite.
Vino şi schimbă-mi plosca!
Ia-ţi o poloneză femeie-n casă!
Vino şi schimbă-mi plosca, pute!
Ai ales opţiunea macro sau micro?
Macro!
Scumpule!
Am doar 4 minute, După trebuie să merg la nunta lui Armando şi a Rinei.
Sunt martor, bineînţeles.
Ia un loc!
- Aici vreau să văd fotografia voastră? - Să sperăm că de data asta va fi bine.
Uite, ascultă, dacă te rezolv de data asta, îmi schimb slujba.
Şi de ce?
Pentru că să te rezolv pe tine e ca şi cum aş câştiga premiul Nobel! Uite...
Nu ar mai rămâne nimic... nicio provocare.
Deci... Belana... e din România.
Din Bucureşti, capitala tării. Nu ştiu dacă e nevoie să-ţi explic?
Tocmai ce-a sosit în Italia, are 22 de ani.
E văduvă... şi eu... uite, eu ţi-o recomand cu căldură.
E dulce, are un suflet bun. Blândă... şi săritoare.
Voi acum faceţi un lucru: mergeţi la o plimbare,
vă cunoaşteţi un pic, tu-i arăţi casa,
poate-n seara asta o duci să mănânce o pizză,
într-un caz extrem, la un filmuleţ, şi apoi o conduci acasă.
Ea acum e oaspete la 2 prietene de-ale ei, ce fac curat în case.
La noapte dormiţi cu asta-n gând şi mâine dimineaţă decideţi cu mintea clară.
- Cum ţi se pare? - Nu vorbeşte italiană, Cintia.
Şi apoi, după cum ştii fac din arta de a vorbi
marea mea armă câştigătoare de seducţie.
Marea ta armă câştigătoare de seducţie, Geremia,
se numeşte speranţă... şi de crezi în D-zeu... rugăciunea!
Ce vrea?
Poate că vrea să ştie ce ţi-ai făcut la braţ.
La braţ? Îhmm...
Ni... îhmmm...
Nimic grav.
Casa.
Mama doarme acolo.
Şi există şi o bucătărie.
Acolo e baia. Barometrul nu funcţionează.
Podeaua... e nouă.
Gigi.
O compresă cu cartofi, un vechi remediu popular pentru durerile de cap.
Tatăl meu.
A părăsit-o pe mama pe când aveam 9 ani şi nu l-am mai revăzut niciodată.
Locuieşte la Roma, în faţa Colosseumului.
Mama spune că-n munca lui e un fenomen, un talent.
Face aceeaşi muncă ca şi mine.
Acum câţiva ani, mi-a trimis acea fotografie.
Pe spate a scris: "Accelerarea legii lui Darwin"
"aceştia-s fraţii tăi."
Chiar ignoră existenţa mea. Şi eu ignor existenţa lui.
Ăsta-i sistemul pe care-l utilizăm ca să ne înţelegem.
Mama...
spune...
că nu renunţă la patul matrimonial.
Aşa că...
m-am gândit... că dacă scăpăm de debaraua pentru pantofi...
putem pune un pat pliant... lângă al meu,
pentru tine.
Oricum...
asta-i casa.
Îţi place?
- Apă. - Desigur.
Surioară dragă, trebuie să fiu sincer, şi vedeţi
bine că-i împotriva propriilor mele interese.
Sunteţi o frumuseţe, chiar nu aveţi nevoie de nimic.
Am nevoie de cocktailuri şi de discoteci, să stau în mijlocul tinerilor sâmbătă seara.
Sâmbetele seara nu ne mai aparţin,
aparţin celor cu pielea netedă, sâmbetele seara.
Celor cu pielea netedă, chiar aşa. Şi dragostea, Geremia?
Avem cu toţii dreptul să iubim.
Dar dna Tiziana, dragostea nu mai e un leac bun, de când toată lumea se îndrăgosteşte.
- Mă veţi ajuta? - Da' sunteţi sigură?
- Foarte sigură. - Eu nu vă pot înţelege, dragă surioară.
Aşa cum arătaţi, cineva ca mine v-ar lua de soţie imediat.
Cineva ca dv, cu siguranţă că da. Nu mi-aţi răspuns: mă veţi ajuta?
Peste 7 zile... Geremia Inimă de Aur vă va da un răspuns. Acum îmbrăcaţi-vă.
Într-a 8-a mă voi duce la Pirat.
Dar de ce-ar trebui să faceţi aşa ceva, surioară dragă?
Sunteţi un om bun, iar ăla e un om rău.
- Nu mai am timp de pierdut. - Asta am înţeles.
Nu numai că nu doriţi să-l pierdeţi, vreţi chiar să-l schimbaţi!
I-a trecut febra micuţului Mattia?
- Nu, are încă 39,5 grade. - Am să-l trimit pe Coppola la voi.
- Cel mai bun medic din oraş. - Mulţumim, dar nu vă deranjaţi.
Ce deranj? Pentru ce există prietenii?
Şi-mi e dator c-un favor. De fapt, nu: cu 2 favoruri.
Da' cum să fac cu voi?
Sunteţi de o decenţă de modă veche. Care mă pune-n dificultate.
Aşezaţi animalul pe canapea.
Era o modalitate de a vă mulţumi, dle.
Măcar de-aş avea studii, sunt doar un simplu artizan.
- Slugile dv pe veşnicie. - Slugile nu mai există!
Democraţia a eliminat complet bunele obiceiuri, din păcate.
- Grozavă chestie democraţia... - Să zicem,
că problema cu democraţia e că poate vota orişicine.
Asta-i o frază frumoasă pe care am citit-o în Reader's Digest.
- Cum se simte fetiţa, evoluează? - E bine, mulţumesc.
Simt o pasiune adevărată pentru acea fetiţă.
- Am început să-i dăm hrană solidă. - Un moment minunat!
Hrana solidă e anticamera restaurantului.
Şi ţine minte întotdeauna un lucru fundamental...
Ultimul meu gând va fi pentru voi.
Şi chiar ultimul meu gând, va fi pentru dv! Dragă surioară!
Să zicem că-i poate vorba de...
această Tiziana Senatore care stă pe Via Manzoni la numărul 19.
Verific-o un pic.
Geremia.
Ce spui? Ieşim diseară?
Nu pot. Mama-i murdară.
Iau această bomboană digestivă. Am chiar şi cardul de reduceri.
Pentru a folosi cardul de reduceri trebuie să faceţi cumpărături
de cel puţin 100 de euro.
Deci pentru această bomboană nu este prevăzută nicio reducere?
Mă tem că nu.
Trebuie să-mi faceţi dovada că acest sistem nu-i mai degrabă o escrocherie.
Ar trebui să beneficieze de o reducere.
O puteţi lua chiar gratis acea bomboană.
E un gest foarte drăguţ din partea dv. Mulţumesc.
O călugăriţă a adus chestia asta.
Trebuie să cumpărăm un bol pentru apă în casa asta.
Călugăriţa avea o durere de spate.
Din cauza umidităţii.
Cine ştie de unde a furat-o,
- Mamă, călugăriţele nu fură. - Toată lumea fură, Geremia.
Şi toată lumea-i nefericită.
Toată lumea.
În schimb, îmi cer scuze şi dv tuturor în numele organizatorilor
pentru problema cu locurile pe scaune,
însă trebuie să ştiţi că sponsorul nostru a renunţat în ultimul moment.
Cu atât mai rău pentru el, spun eu.
Dar noi am ajuns la punctul culminant al serii pe care o petrecem împreună.
În sunet de tobe, prieteni, noua Miss Agro Pontino este:
Rosalba De Luca!
Aşa cum a fost promis, acesta este cecul de 500 de euro,
înmânat chiar de către directorul Casei de Economii Littoria!
Părinţii tăi au trecut în cererea de înscriere la concurs
că există un lucru pe care ştii să-l faci foarte bine.
Ceea ce Rosalba ştie să facă foarte bine e... să danseze!
El te urmăreşte pas cu pas, îşi face griji pentru tine,
e gata să asculte ce probleme ai.
Dacă doreşte, dacă e bine dispus, trece chiar cu vederea faptul că-ntârzii.
Pe scurt, devine... un prieten de familie.
- Şi asta-i bine sau rău? - Ambele lucruri.
Fiind un prieten de familie, e prezent când ai
nevoie de el, dar din păcate şi când nu ai.
Dar tu mi-l recomanzi. E o fiinţă omenească?
Îhm. Prea uman. Irascibil, zgârcit, fals, răzbunător, cumsecade, vorbăreţ...
Şi extrem de hidos.
Şi nu miroase frumos, transpiră mult.
- Cum îl cheamă? - Geremia De Geremei.
Însă toată lumea-i zice Geremia Inimă de Aur.
Chiar îi place această poreclă. Crede că are într-adevăr o inimă bună.
Cât cere?
Dublul împrumutului, dacă plăteşti la timp. Altfel devine triplu.
Îţi stabileşte ratele, pe baza venitului pe care-l ai.
Şi dacă minţi în legătură cu venitul?
Da' Saverio, dacă-ţi închipui că poţi să i-o tragi unuia ca el, începi rău.
Ăştia sunt rechini, iar tu cine crezi că eşti?
Înainte să-ţi împrumute banii, culege informaţii, ştie totul despre tine.
Dacă ai probleme cu prostata... el o ştie.
Eiii! Doar n-o vrea să mă controleze el personal?
Dacă ai probleme cu prostata, e probabil să ai medicamente scumpe de plătit.
Dacă trebuie să plăteşti medicamentele, nu-i vei mai putea să-i plăteşti lui.
Pentru el nu mai eşti o investiţie, deci nu mai are niciun motiv să-ţi împrumute banii.
Ce se-ntâmplă dacă nu plăteşti?
Acelea sunt banane Chiquita.
Sunt unul dintre sortimentele cele mai scumpe, Chiquita.
Dacă există ceva ce nu pot suporta, e să trebuiască
să ameninţ persoane cumsecade şi oneste ca voi.
Acele jamboane nu mai sunt suficiente. Tu-mi datorezi 6000 de euro, dragă frate.
Dai dovadă de prea puţină seriozitate.
- Era un cadou de la botez. - Botezurile nu sunt bune la nimic.
Nu-i cinstit.
Eu am făcut ca visurile voastre să se-ndeplinească şi asta-i just,
însă visurile la un moment dat se termină şi asta se numeşte trezire la realitate.
Şi chiar şi asta-i just. Unde-i bucătăria?
Un ţânţar.
Bineînţeles, toată zona asta a fost o mlaştină
înainte să vină la putere Ducele nostru (Mussolini).
Însă ţânţarii au rămas.
Daţi cu un spray împotriva insectelor... mai ales pentru fetiţă.
Ăsta-i bun!
Ăsta face o grămadă de lucruri bune, o grămadă de reţete. E adevărat.
Voiam să-i fac cadou unul mamei mele, însă costă 900 de euro!
O insultă la adresa celor aflaţi în mizerie!
- Alte obiecte de valoare? - Nu.
La revedere.
Ce se-ntâmplă?
S-a ars o siguranţă.
Când se află într-o situaţie în care se simt bine,
oamenii au tendinţa de a băga mâinile-n buzunare.
Am citit asta în Reader's Digest. Rubrica de psihologie.
Mâinile-n buzunare indică... nonşalanţă,
însă eu aici... nu prea văd multe semne de nonşalanţă.
Ceea ce căutaţi, aţi găsit deja.
Dragă surioară,
ultimul meu gând... va fi pentru dv.
Da' vedeţi dacă un bărbat de 53 de ani trebuie să se-mbrace ca un retardat!
Country...
Cum să fac ca să-ţi explic?
E întreaga mea viaţă.
Ai o viziune limitată asupra vieţii, dragă frate.
Acea Tiziana Senatore... e sigură?
Are o pensie pentru invaliditate de 500 de euro.
Se preface, dar ia banii.
Cu ce se ocupă fratele ei?
Are o făbricuţă de carturi, îi merge bine.
- Lumea-i plină de dobitoci. - Ce vrea să facă cu acei bani?
Sărmana crede banii mei daţi unui chirurg, îi vor reda prospeţimea.
"Freş precum un pepene," spune ea.
Şi-ţi spun că eu am informat-o: "Dragă inimă, i-am zis, pepenii nu există."
"E o iluzie, e doar apă, pepenele."
Şi ea ce ţi-a spus?
"Că pepenele are gust bun, apa nu are niciun gust."
Aşa c-am tăcut din gură.
Cum îţi mai merge barul?
Nu ştiu... dar destul încât mai devreme sau mai târziu voi reuşi să plec.
Mereu cu ideea aia legată de Tennessee, tu.
- Să schimbăm locurile. - De acord.
- Ascultă, Geremia. - Îhm?
Trebuie să-ţi pun o întrebare.
Da' după părerea ta...
noi suntem prieteni?
Trebuie să spun că e o eventualitate la care nu m-am gândit niciodată.
Dle, băieţelul poate să ia o ciocolată?
Care ciocolăţi? Cine are acele ciocolăţi?
Poftim, du-te la bar şi cumpără-ţi ceva dulce.
- Ce-aţi păţit la braţ? - Spuneţi-mi totul.
Nu stau bine cu sănătatea. Dacă continui aşa, am să mor.
Unica mea speranţă de salvare e să merg la Paris să mă operez.
- De cât aveţi nevoie? - 9000.
- Ce garanţii oferiţi? - Păi, am pensia soţului meu.
Nu e mult, vă pot plăti...
să spunem 50 de euro pe lună.
Dar în acest fel, mor eu înainte să văd înapoi banii.
I-aş putea cere nerecunoscătorului ăla de fii-miu să-şi vândă acţiunile.
- Cu cât se vând? - Cred că 15 000 de euro.
- Dacă, doriţi, îl convingem noi. - Doar nu doriţi să-i faceţi rău?
Geremia Inimă de Aur face numai bine comunităţii celor nevoiaşi.
Aveţi dureri mari?
Morfina nu-şi mai face deloc efectul asupra mea.
Vreau să fac ceva nebunesc pentru dv. Am să vă dau imediat cei 9000.
Îmi imaginez că şi dv vreţi să vorbim despre bani acum.
- E o boală. - Poftim?
Obiectele de porţelan... sunt o boală, porţelanurile. Eu vă-nţeleg.
Cineva-ţi dăruieşte unul şi din acel moment s-a terminat.
Explodează un impuls irezistibil de a mai cumpăra
şi nu mai e posibil să te opreşti.
Da, e adevărat. Aveţi chiar şi dv aşa ceva?
Vă rog frumos! Cele frumoase costă o avere.
Cele pe care le aveţi dv nu fac doi bani.
Scumpă dnă, sunteţi ospitalitatea personificată!
- Ce frumoasă sunteţi! - Mulţumesc.
- Dnă. - Da?
- Ştiţi ceva? - Nu.
- Ultimul meu gând... va fi la dv. - Mulţumesc.
Deci... dle Geremia... să vorbim despre bani?
Dar dv nu vă gândiţi şi la altceva, dragă frate?!
Aceasta este doar o vizită de curtoazie.
Partea urâtă a acestor ani e că se pierde obişnuinţa de a face vizite din curtoazie.
O întoarcere la barbarie tipică vremurilor noastre.
Eu în schimb, sunt de modă veche.
Rosalba, vreau să-ţi prezint un vechi prieten al familiei pe care nu-l cunoşti.
Numele lui e Geremia.
- Cele mai sincere... felicitări. - Îmi face plăcere să vă cunosc.
Rosalba, tocmai ce-a participat la Miss Agro Pontino.
Tati!
De ce nu mi-aţi spus mai înainte, dragă frate?
În juriu era şi-un vechi prieten, aş fi putut să-i recomand fata dv.
N-a fost nevoie, mulţumim. Am câştigat oricum.
Felicitări. Acolo concurenţa e sălbatică.
Aţi încasat deja premiul de 500 de euro?
Rosalba, vrea să-i doneze unei opere de caritate: Urgenţa.
Urgenţa-i aici, dragă surioară. Caritatea o putem face între noi.
- Eşti de acord? - Nu.
Atunci, Rosalba, eşti fericită că te măriţi?
Foarte.
Şi spune-mi, spune-mi: în aceste momente frumoase care-i starea ta sufletească?
Sincer, nu dau prea multă importanţă stărilor mele sufleteşti.
Efectiv, din toate, ăsta-i un răspuns mai degrabă interesant.
- Saverio, fata ta e foarte inteligentă. - Da, cred foarte mult asta!
Şi spune-mi, ai luat în considerare ipoteza ca el în faţa altarului...
să-ţi spună nu?
Sincer, mi se pare imposibil.
Nu confunda niciodată insolitul cu imposibilul.
Bine, eu trebuie să plec,
La revedere, a fost... plăcut să vă cunosc.
La revedere, Rosalba. Ne vedem în curând.
76. 9... 53.
86. 49. 22.
- Vă aşteptam. - Pe cine? Pe mine?
Nu ne cunoaştem. Numele meu e Tesauro.
- Ce-aţi păţit la braţ? - Ce vreţi de la mine?
Un împrumut.
Nu discut astfel de lucruri pe stradă. Veniţi mâine la atelierul meu.
Nu, acum pentru mine e important. Haideţi să mergem la dv acasă.
Mai bine aici. Despre ce-i vorba?
Trebuie să cumpăr nişte titluri nobiliare.
- Titluri de valoare? - Titlurile nobiliare sunt
certificate ce dovedesc că ai sânge albastru în vene.
Am înţeles. Şi ca să faceţi ce?
Ca să-nchei o afacere cu Vaticanul.
Printre alte lucruri, ei sunt sensibili la acest tip de referinţe.
- Nu e afacere bună pentru mine. La revedere. - Aşteptaţi o clipă.
Ce fel de om de afaceri sunteţi? Cel puţin, ascultaţi-mă.
Uitaţi, n-am încredere-n Vatican.
- Nu cred în D-zeu. - Nu credeţi în D-zeu?
El e cel care nu a avut încredere-n mine:
dac-ar fi avut m-ar fi făcut un pic mai chipeş.
Deci, în ce priveşte împrumutul: ...nu-i nimic de făcut?
Încercaţi la Pirat.
Mi-e frică de Pirat.
De dv, nu. Dv îmi păreţi... uman.
Vă-nşelaţi.
45. 66.
29. 31. 21.
36. 18.
28. 16...
Dnă...
asta nu-i frumos.
Ce anume nu-i frumos?
Eu cred că acum Geremia Inimă de Aur e supărat.
Întrucât, el ca un binefăcător,
v-a împrumutat banii ca să vă îngrijiţi sănătatea în mod decent.
Nicidecum ca să-i mătrăşiţi pe toţi la jocuri de noroc.
Asta-i o neînţelegere, eu joc cu proprii mei bani.
Şi aceasta este viaţa mea personală.
Sigur că-i o neînţelegere. Şi-ncă una mare.
Pentru că dv nu mai aveţi niciun ban propriu
până în momentul achitării complete a datoriei.
Şi nici o viaţă personală.
Îi aparţine totul lui Geremia.
Haideţi să mergem direct la raionul bomboniere la 3,50 euro.
Vrei te rog să-ncetezi să te mai joci cu porcăria aia de telefon?
- Ăsta da e un suvenir pentru invitaţi! - Foarte frumoasă!
- Îţi place, Giacomo? - Frumoasă, frumoasă.
Mie chestia asta-mi provoacă silă. E de prost gust şi oribilă.
Nu ca să fac pe atotştiutorul, dar există o vreme
ca să fii subiectiv şi una ca să fii obiectiv,
iar eu îţi spun că trăsura cu calul e în mod obiectiv un obiect frumos.
- E-n mod obiectiv un kitsch, ca şi dv. - Rosalba!
Tati, da' cine este acest tip de trebuie să aleagă
- suvenirurile pentru invitaţi în locul meu? - Rosalba...
- Geremia... e un prieten de familie. - Şi ce naiba-nseamnă asta?
Vreau lingura de argint. E sobră, elegantă şi utilă pentru ceva.
Îmi pare rău, dar nu renunţăm la trăsura cu cal.
Serios? Atunci să facem în felul următor: ori trăsura, ori nunta.
Ai renunţa la nuntă pentru prostia asta cu suvenirurile?
Nu, aş renunţa la nuntă dintr-o cauză justă.
Mă mişcă naivitatea ta, Rosalba.
Nu există lucruri juste în viaţa asta.
Dacă pot spune ce cred... iată...
Mi se pare că lingura de argint e o trebuşoară
mai potrivită pentru un cuplu tânăr.
Geremia... hai s-o facem fericită pe fată.
Am fost cu toţii tineri odată şi... am făcut cu toţii greşeli,
să-i lăsăm şi pe ei să le facă pe ale lor.
Şi eu cred că trăsura e mai drăguţă, dar...
Treaba e că trăsura cu cal posedă un raport excelent calitate/preţ.
Sigur, dac-ar fi gratis ar poseda un raport calitate/preţ excelent!
Deci... lingura are câştig de cauză?
Lingura e chiar şi cu 30 de centime mai ieftină.
Nu-nţelegi niciun rahat, dragi fraţi.
Idiotul ăla cu braţul rupt te ţine treaz. E adevărat?
Tati, cine-i ăla?
- Un cămătar. - Ce trist, tati.
Să intri-n datorii pentru a oferi o masă unor străini,
ca să mă-mbraci într-o rochie albă... şi ca să te amăgeşti că-s o copilă virgină.
Nu sunt niciunul din aceste lucruri. E totul o farsă.
Tu şi mama sunteţi teribili.
Crezi că le ştii pe toate, dar în schimb nu ştii nimic.
Ştiu asta... că nu eşti nici virgină, nici copilă.
Ştiu şi că va fi un meniu de proastă calitate:
vor fi paste prea fierte şi friptură congelată.
Ştiu că nu dai doi bani pe o nuntă fastuoasă.
Că pentru tine, sunt bani aruncaţi pe apa sâmbetei.
Atunci s-o lăsăm baltă. Faci toate astea pentru mine, dar pe mine nu mă interesează.
N-o fac pentru tine, o fac pentru mine.
Pentru că nu mai vreau să fiu umilit.
Ai fost vreodată umilită? Niciodată.
Ştii de ce?
Pentru că umilinţele destinate ţie le-am încasat eu pe toate.
Mamă... o mai ţii minte pe Amanda?
Bună seara.
Mai încet.
Scuze, nu m-am simţit bine.
O senzaţie de ameţeală.
- Vrei nişte apă cu zahăr? - Nu.
Mai bine un Alka-Seltzer.
Am mâncat ardei graşi.
N-am Alka-Seltzer, au ajuns să aibă un preţ exorbitant.
Nu contează.
După 30 de ani, ardeii roşii sunt precum uraniul înjumătăţit.
Adevărul Geremia, e că sunt o femeie bolnavă.
Sunt 40 de ani de când acumulez o groază de umiditate.
Mirosim urât precum toate persoanele bolnave, Amanda.
Suntem bolnavi, dar suntem foarte frumoşi.
Noaptea-n pat, ni se pare c-auzim zgomotele nopţii.
Dar acelea nu sunt zgomotele nopţii.
Sunt zgomotele bolii noastre.
Şi atunci ne simţim morţi... şi pierduţi.
Dar de fapt, suntem îngeri. Îngeri zgomotoşi.
Retardatule, da' ce naiba faci?
S... scuze.
Scuze.
Deci... ziua cea mare a sosit.
Acesta-i suvenirul dv.
Da' de ce faceţi asta pentru mine?
Devoţiunea dv faţă de noi... ne-a mişcat foarte mult.
Mie-mi face plăcere... atunci când pot ajuta.
Însă acum Geremia trebuie să vă cer un mare favor
pe care doar o persoană bună şi generoasă ca dv îl poate face.
Din păcate, regulile sunt aceleaşi pentru toţi.
- Vedeţi, conceptul de amânare a plăţii... - Nu, m-aţi înţeles greşit.
Ştiu că sunteţi supărat pe fata mea din cauza
alegerii greşite a suvenirurilor de nuntă.
Însă s-a întâmplat ceva pe care numai dv o puteţi rezolva.
Ştiu să iert greşelile, dragă soră. Spuneţi-mi, ce s-a întâmplat?
Una din bretelele de la rochia ei de mireasă s-a desfăcut,
iar peste o oră trebuie să fim la biserică.
Soţul meu mi-a spus că sunteţi croitor.
Da, da...
- Ac şi aţă albă, imediat! - Mulţumesc, Geremia.
- Ne vedem la biserică. - Da.
Unde se află tânăra?
- Am să vin cu dv. - Soră dragă, timpul e un tiran.
Să coşi rochii de mireasă e un lucru destul de delicat,
ca şi o operaţie chirurgicală.
Dacă veniţi cu mine, o să-mi provocaţi nelinişte,
şi dacă devin nervos, n-am să fac treabă bună.
Şi dacă nu fac treabă bună, ce facem: stricăm întreaga zi?
- Atunci eu merg să termin să mă pregătesc. - O opţiune magistrală, dragă soră.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
- Mă pipăiţi. - Nu e adevărat.
- Ating paradisul. - Nu e paradisul.
- E tinereţea. - N-am putut atinge niciodată paradisul.
Cunoşti... semnificaţia cuvântului...
"caritate"?
Asta n-are nimic de a face cu caritatea... aici e vorba de umilire.
- Iar umilirea are un preţ. - Da... e adevărat.
Dobânzile de 100%... au un preţ nou.
80.
Umilită şi ofensată.
Uitaţi-vă bine la mine, eu sunt paradisul.
E necesar să fie calculate în mod corect, plăcerile parardisului.
- 50%. - 10.
12%, dragă soră.
- Ce faci tu aici? - Trebuie să-ţi vorbesc.
Ce vrei?
Avem nişte probleme cu bunicuţa de la bingo.
Pe scurt... fiul ăsta-l ei Ibbot, nu mai are acţiuni.
- Ce vrei să faci? - Scapă de ea.
- Da' ce spui? - Ce-am spus.
Scapă de ea, utilizează-i pe fraţii Contessa.
- Io n-o fac. - Nu contează. O fac eu.
- Da-i o babă de 70 de ani. - Exact.
N-am mers niciodată atât de departe până acum.
Mai devreme sau mai târziu... trebuia să se-ntâmple.
Aranjează-l mai bine.
Îmi pare bine să vă cunosc, sunt Attanasio.
- Ce aveţi în gură? - O ciocolată.
Asta-i o croitorie, nu un bar.
Pentru cusăturile la tiv, plătiţi-le direct fetelor.
Nu mă aflu aici doar ca să-mi tivuiesc pantalonii.
Sunteţi aici şi ca să-mi mâncaţi ciocolatele.
Există şi un al 3-lea motiv. Sunt directorul de vânzări de la Montanaro Srl.
Şi lucrez în contact foarte apropiat cu Giulio Montanaro.
Tot norocul e de partea dv! Da' cine-i acest Giulio Montanaro?
Giulio Montanaro e regele bideurilor.
Tipul sublim care face bideuri nemaipomenite?
Nu, sublimul care produce... dispozitive pentru băi. E un industriaş.
Are 38 de ani... şi 3 plângeri depuse împotriva lui.
Fiţi mai concis.
- Nu am înţeles. - Fiţi mai concis! Treceţi la subiect.
Nu are doar 3 plângeri. Are şi o soră care locuieşte la Londra.
Şi care s-a măritat cu administratorul general al unei multinaţionale
ce deţine 2 lanţuri hoteliere... în Marea Britanie şi-n SUA.
În jur de... 100 de hoteluri.
Fiecare hotel are aproximativ 200 de camere.
Şi vor să refacă toate băile.
Întrucât ca să-nvingă concurenţa au nevoie
să echipeze fiecare baie cu ceea ce-i lipseşte.
- Isuse! Ce lipseşte? - Bideul.
În ţările anglo-saxone nu se folosesc bideuri.
- Nu fiţi pedant, ştiu asta. - Scuzaţi-mă.
Aproximativ, asta-nseamnă că vor fi vreo 20 000 de băi de recondiţionat.
Şi câţi bani vreţi de la mine? 20 000? 30 000?
Mai mult sau mai puţin ne-ar fi de folos... un milion de euro.
Aveţi nevoie de o spălătură stomacală.
Aţi mâncat prea multă ciocolată, frăţioare dragă.
Sunt un binefăcător, le acord mici împrumuturi
celor nevoiaşi ca să se poată descurca.
Aţi greşit interlocutorul.
Un milion de euro? Cine a văzut vreodată atât de mulţi bani?
După 60 de zile vor deveni 2 milioane.
Puteţi să-i triplaţi.De fapt, nu mă-ntind mai mult decât îmi e plapuma.
Sunt mai degrabă inteligent.
În diploma mea de contabilitate, era scris:
"Vă sugerăm să vă continuaţi studiile,"
nu ştiu dacă mă fac bine înţeles, însă apoi evenimentele din viaţă...
Bine, dle Geremia. Eu nu implor pe nimeni, eu fac afaceri.
Aveţi 48 de ore la dispoziţie ca să mă anunţaţi
dacă doriţi să vă-ntâlniţi cu Montanaro.
Dacă nu primesc niciun semnal de la dv, mă duc şi-l contactez pe Pirat.
Pe curând... sper.
Te-am văzut plângând, Raimondo.
Acum ştiu... pentru c-am citit-o în Reader's Digest.
Un bărbat nu-l poate ierta pe cel care l-a văzut plângând.
Însă-n prietenia noastră, eu am crezut, Raimondo. Tu nu!
Un prieten nu se ascunde în toaleta unei discoteci.
Asta-i umilitor pentru mine. Înţelegi, Raimondo?
Te-am văzut plângând şi tu vrei să uit? Bine.
Dar cum fac ca să uit că-mi datorezi 42 000 de euro?
Trebuie să-i primesc, tu trebuie să mi-i dai.
Da' nu-n asta consistă avantajul meu.
Te-am văzut plângând, Raimondo. Ăsta... e avantajul meu asupra ta.
Un milion de euro?
- E nebunesc! - Asta spun şi eu.
Ai făcut bine c-ai refuzat.
- N-am refuzat încă. - Da' ce mai aştepţi?
Mama... spune că tata se ocupă de afaceri cu cifre de genul ăsta.
Da, dar în schimb tu ai manevrat mereu alte cifre.
Prudenţa e punctul tău forte.
Pentru o cifră atât de mare e nevoie de... un adevărat om de afaceri.
Şi curajos, pe deasupra. Ai înţeles?
- De ce mă descurajezi? - Pentru că sunt prietenul tău.
Eu nu am prieteni.
Ştiu asta.
Cum te-ai descurcat până la urmă... cu bunicuţa de la bingo?
Vrăjitoarea aia bătrână s-a volatilizat.
Gino...
Ce visaţi să faceţi în viaţă?
Să mă duc să locuiesc în Tennessee.
Eraţi singur?
Ne-ntorceam de la un festival de muzică country.
Dansasem toată noaptea.
Eram obosiţi.
- E drăguţ să dansezi. - Mda... dar cu moderaţie.
Gino, de ce nu daţi jos posterele astea? Pare că suntem într-o închisoare.
Îmi ţin companie toate alea.
Gino, sunteţi foarte drăguţ că mă găzduiţi aici,
îns-aş vrea să mă-ntorc la activitatea mea.
Dnă... dac-o să părăsiţi locul ăsta,
nu mai există niciun fel de activitate pe care s-o reluaţi, aşa-i?
Eu vă protejez, aţi priceput?
Gino!
De ce Tennessee?
Pentru că e departe.
Ce doriţi? Magazinu-i închis.
Sunt un om foarte sărac, meschin... o fiinţă respingătoare. Ştiu asta.
Nu fiţi indulgent cu dv înşivă.
Minţiţi.De ce nu-ncercaţi să vă sinucideţi?
- Pentru că nu m-ar salva nimeni. - Să vă salveze cineva... ar fi un delict.
Sinuciderile au întotdeauna un rezultat ironic,
iar eu nu-mi pot permite să suscit ironii legate de mine.
Sunteţi un şobolan... un şobolan arogant.
Eu... te-am ucis, ştiu asta.
Dar când ucizi o persoană, mori împreună cu ea.
Eu am murit împreună cu tine.
Înţelegi asta, Rosalba?
Eu şi tu... suntem în aceeaşi barcă.
- Ce să vă ofer? - Un suc de portocale.
O cafea, mulţumesc.
Bine. Acuma, cum se face de obicei în aceste cazuri,
am putea să vorbim de una, de alta.
Dar... la ce serveşte? Vă-ntreb.
Ne aflăm aici pentru altceva.
Ne gândim poate toţi 4:
"Da' când vom vorbi de ceea ce trebuie să vorbim?"
- Sunteţi de acord? - Da, fără niciun fel de pălăvrăgeală.
Veţi dori să ştiţi ce garanţii vă ofer.
- Garanţiile înseamnă totul în munca mea. - Am ceva chiar mai bun.
Contracte... semnate şi contra-semnate.
- Şi unde sunt aceste contracte? - În faţa dv.
Poftiţi.
De ce sumă aveţi nevoie?
1,2 milioane de euro.
Chiar şi contractele semnate şi contra-semnate sunt adesea false.
- Şi banii sunt la fel uneori. - Uneori, dar de mai puţine ori.
Întrucât ca să falsifici euro, e nevoie de oameni de ştiinţă.
Pentru contracte, sunt suficienţi nişte morţi de foame.
Desigur, nu insinuez nimic.
Mie mi se pare contrariul.
Aşa că vă propun următoarele:
Vedeţi contractele, luaţi-le, verificaţi-le şi apoi mi le aduceţi înapoi.
Toate astea ar avea sens, dacă mi-aţi da originalele.
- De acord. - Nu vă putem da originalele.
Pentru noi e-n regulă... dle Geremia.
Atunci în acest caz... mi se pare că ne-am spus tot ce-a fost de spus, nu?
Am doar o condiţie de pus.
Nu, nu, nu, nu. Cuvântul "condiţie" îl utilizez doar eu, dle Montanaro.
Eu mă grăbesc.
Sunt 40 de ani de când îmi ajut aproapele şi aproapele e-ntotdeauna grăbit. Bine...
Nu, aşteptaţi o clipă.
Dacă doriţi să mă urmaţi? Vă rog... veniţi.
Dle Geremia, dle Gino aţi fost atât de amabili să ne acordaţi timpul dv,
aşa încât m-am gândit să vă întorc favorul.
Mai întâi mă presionaţi, apoi creaţi condiţiile
necesare ca să mă faceţi să-mi irosesc timpul.
Trebuie să mă scuzaţi. Voiam doar să fie un fel de gest de amabilitate
care să parafeze faptul că avem afaceri împreună.
N-avem încă nicio afacere împreună, dle Montanaro.
- A vrut să se dea mare. - Drept cine m-a luat?
Dacă vreau o femeie, nu am nevoie nicidecum de o prostituată.
Ştiu cum să cuceresc femeile.
Ştiu să fac conversaţie, am cultură... şi mă pricep la toate:
Politică, psihoanaliză, geografie,
licitaţii, falimente, artă, modă şi spectacole...
Ştii că alea două din cada cu apă fierbinte m-au agasat şi pe mine?
Nu-i adevărat... tu te-ai fi băgat în apă alături de ele.
Tapiseria din maşina ta cu rulotă e grăitoare-n sensul ăsta.
- Montanaro e o persoană rea. - Eu spun să uiţi de asta.
Să verificăm aceste contracte, nu ne costă nimic.
Cum doreşti.
Pot să-i cer lui De Martino, că-i doar un prieten, nu?
Massa... cel din Roma.
Cel care are o relaţie extraconjugală cu verişoara ta.
Da, dar...
Ăla e un tip onest.
Trebuie văzut cum reacţionează... faţă un împrumut dat de un cămătar.
Nu va dori nicidecum să-i vorbeşti soţiei lui despre verişoara ta.
Da' ce vrei de la mine? E 8 dimineaţa!
Îţi pot oferi doar un pahar cu apă de la robinet.
E foarte bun.
Duminică, mi-ar plăcea să vă invit la o partidă de vânătoare.
Îmi pare rău, dar nu ştiu să trag cu puşca.
Scuze pentru seara trecută: am fost agresiv şi nepoliticos.
Nu-i nicio problemă, am simpatizat întotdeauna
persoanele agresive şi nepoliticoase.
Tatăl meu... a fost un aristocrat.
Avea o relaţie secretă cu guvernanta... şi aşa m-am născut eu.
- Nu a dorit niciodată să mă cunoască. - Şi nici să vă recunoască.
Acela... e tatăl dv?
- Frumos bărbat. - De ce-aţi venit?
Pentru că se vinde titlul nobiliar al tatălui meu...
şi eu sunt cel care trebuie să-l cumpere,
dacă veţi vrea să-mi împrumutaţi banii necesari.
Visaţi, dragă frate.
Când taţii pleacă la ceruri sau în pământ, nu contează, nu se mai întorc niciodată.
Tot ceea ce ne rămâne e o amintire...
şi după puţin timp nici chiar aceea nu mai dăinuieşte.
Atunci devin devin eroii noştri...
iar eroii nu au nume, nu au copii, nu au familie.
Sunt adulţi, solitari împotriva lumii, mândri să fie aşa.
Suntem copiii lor... dar nu vom fi niciodată eroi.
Toate aceste cuvinte sunt un refuz?
Da.
Veniţi şi priviţi.
Frumos, nu-i aşa?
Sunt văduv şi sunt gay.
Îmi pare rău.
De ce?
Că sunteţi homosexual, dragă frate.
Trebuie să vorbim din nou despre bani.
- O înmormântare e scumpă. - Nu-i ăsta momentul, Saverio.
Ăsta-i momentul să-ţi jeleşti soţia.
Era închisă-n dormitor şi pălăvrăgea cu Rosalba.
Apoi am auzit un zgomot, pe Rosalba cum ţipa.
Un infarct.
Condoleanţele mele, Rosalba.
Sunt alături de tine în acest moment dureros.
Tu îmi eşti alături doar pentru că vrei să mi-o tragi din nou.
Bună.
Am gătit nişte escalop pané.
Ia pedalele de frână de la Alfa Romeo şi pune-le pe Volvo.
Da, te iubesc, da.
- Deci pleci, dragule? - Da. Trebuie să mă-ntorc la muncă.
Îmi pare rău. Mai ales pentru omletă.
Înmormântarea a fost aşa şi aşa, cu câteva lucruri bune.
E păcat. Am asistat la înmormântări mai frumoase, mai captivante.
- La revedere. - Pleci?
Atunci du-te.
Soţul tău Giacomo, pare a fi un tip de treabă.
E un retardat. Am făcut o mare porcărie, că m-am măritat cu el.
Suntem împreună de când aveam 13 ani.
Nu mai are nici secrete, nici mistere pentru mine.
Pot chiar să ghicesc şi rezultatele meciurilor lui de fotbal.
Eşti îndrăgostit de mine?
Lulea.
Eu nu.
Infarctul mamei tale...
Îi povesteai ceea ce s-a întâmplat între noi doi?
Îi spuneam că sunt gravidă.
Trebuia să fie o veste bună.
Poţi muri chiar şi de fericire uneori.
Eşti gravidă?
Şi...
Cine-i tatăl? E al meu?
- E al meu? - Nu ştiu.
O să-mi dau seama, după ce se va naşte.
Dacă-i un monstru... e al tău.
65. 43. 2. 6...
Superbingo în sală!
Atenţiune, câştigătorul va încasa 40 000 de euro.
Bunicuţa a spus să vă dau asta: a spus că ea plăteşte o dată totul.
Dragă frate, meriţi o ciocolată bună.
Bunicuţa a spus să nu accept nimic de la dv.
Dacă-mi spui că mă iubeşti îi anulez imediat datoria tatălui tău.
Nu mă interesează că te prefaci când mi-o spui, îmi e suficient să mi-o spui.
Cum se poate ajunge atât de disperat ca tine?
Având o copilărie fericită.
Dar... dle avocat, de ce v-aţi deranjat până aici?
Am fi putut veni noi la biroul dv, nu?
Eu nu le permit să pună piciorul în biroul meu oamenilor ca dv.
Lucrurile sunt aşa cum sunt înscrise-n contracte.
Deci mă sfătuiţi...
Eu vă sfătuiesc să aruncaţi o privire în sufletul dv.
Faceţi-vă un serios examen de conştiinţă.
Am fost informat asupra dv, sunteţi un rechin cămătar.
Mântuiţi-vă... acesta-i sfatul meu.
Hei! Dle avocat!
Sunteţi aici... toţi cu chirie.
Lumea... v-a fost dată doar cu împrumut.
Eu vă dau lumea cu împrumut...
când din când în când vi se-ntâmplă s-o pierdeţi.
Ce urât e,
- D-zeule, e Tesauro. - Spune-i să se ducă naibii.
Nu mi-am pus chiloţeii.
Geremia, ce-ai spart?
- De ce porţi bandajul ăsta pe cap? - Migrena, mă ucide.
- Însă acum mi-a trecut. - Nu, nu-l da jos. Îţi stă bine cu el.
Faci mişto de mine? Aproape că te-am violat în ziua nunţii.
Şi-n plus, sunt fiinţa cel mai puţin încântătoare de pe pământ,
cu sau fără bandaj.
Îmi provoci atât de multă milă.
Poftim... acum mă recunosc.
Să mă-ndrăgostesc de tine era ultimul lucru de
pe lume care ar fi trebuit să mi se-ntâmple.
Un lucru oribil... şi scârbos.
Dar s-a produs...
şi nu vreau să fug.
Şi nu vreau să fiu laşă şi... s-o regret pentru tot restul vieţii mele.
Vreau să fiu curajoasă.
În fond, curajul e unica posibilitate pe care o avem
de a ne schimba vieţile... când încetăm să ne mai iubim pe noi înşine.
Regretele în schimb...
regretele ne fac să murim trişti... şi singuri.
- Da' ce-i asta? - O felie de cartof, ignoră-l.
- N-o fac cum trebuie? - Nu, ghipsul tău îmi apasă stomacul.
Ascultă, poate că-i mai bine dacă ne oprim o clipă,
Să ne oprim?
Braţul ăsta nenorocit.
M-am hotărât. Un singur împrumut, mamă.
E tot ceea ce avem.
Un milion de euro şi ne vor da două.
Nu asta te-am învăţat, Geremia.
Ţi-am spus întotdeauna: "mici împrumuturi", încetul cu încetul, precum furnicile.
Aşa ne-am îmbogăţit.
Dacă dai cu împrumut toţi banii de o dată, rişti să nu-i mai revezi niciodată.
Pe neaşteptate... am putea deveni săraci.
Am crescut, mamă, nu mai sunt un copil.
Nu mai am nevoie de sfaturile tale.
Tatăl tău... ar fi putut face o operaţiune-n genul ăsta.
- Tu, nu. - Eu plec, mamă.
Acum am o logodnică şi vreau să mă mut împreună cu ea.
Iar tu... te vei duce la un sanatoriu.
Tu... eşti sanatoriul meu.
Nu mai sunt.
Nu-mi pasă cât costă, voi plăti cel mai bun sanatoriu pentru tine, mamă.
Te-ai schimbat.
Ai devenit mână spartă acum.
Asta li se-ntâmplă bărbaţilor atunci când cunosc femei.
Însă femeile... înseamnă un sfârşit urât pentru bărbaţii ca tine.
Şi ştii de ce?
Pentru că tu eşti un om bun.
Şi cei buni... aşa cum ai spus şi tu...
mor de copii.
Copiii sunt nemuritori.
Mamă!
Mamăăăăăăăăăăă!
Tăticule?
- Ce faceţi voi aici? - Nimic.
Am ucis doi lei la Coliseum şi acum mergem la soţia împăratului
care vrea să ne-o tragă.
Treci în spate, tăticule.
- Sunteţi tată şi fii? - Da, însă eu sunt cel mai mare.
Şi de ce sunteţi îmbrăcaţi ca nişte idioţi?
- Ca să trăim. - Pentru turişti.
- Voi mi-aţi furat banii. - Am vrea noi!
I-a luat prietenul tău.
Nouă ne-a dat 5 000 ca să ne interpretăm rolul şi ne-a salutat.
Care prieten?
Acel Gino, cel care era-ntotdeauna cu tine.
Am să vă-mpuşc. Luaţi-vă la revedere de la toţi.
La revedere tuturor.
Dar nu face prostii, există martori.
Ascultă, noi ne ducem la o pizză, vrei să vii şi tu?
- Da' ce pizză, pizză? - E doar la 2 paşi pe jos, e aici după colţ.
Tată, tocmai ce-a pierdut 1 milion de euro, nu îi e foame. Nu!
Şi cine-mi spune că nu mi-aţi luat voi banii?
- Da' ce idioţenie! - Da' dac-am avea 1 milion de euro,
ne-am mai plimba încă prin Roma îmbrăcaţi în centurioni, ca 3 idioţi, la 4 noaptea?
Exact.
Hai să mergem la o pizză, şi nu ne mai gândim la chestia aia.
Ne pare rău, dar aşa a fost să iasă.
Acel prieten al tău, acel Gino, ne-a abordat cu ceva timp în urmă,
ne-a invitat să luăm masa cu el şi ne-a explicat toate detaliile.
Ne-a întrebat dacă eram interesaţi şi noi... noi am spus că da.
Suntem actori, Cinecitta a fost pe vremuri casa noastră.
Eu am făcut figuraţie pentru maestrul Fellini, de 2 ori.
Apoi cinematografia italiană a intrat în criză...
- Era singur? - Nu, cu cele 2 gorile, gemenii.
Şi acea puicuţă?
- Care puicuţă? - Puicuţa, miss Agro Pontino.
D-zeule mare! Aia va deveni miss Lazio, ascultă ce-ţi spune Augusto.
Ultimul meu gând... va fi la voi.
- Nu-i datorezi nimic acelui Geremia. - Am contractat o datorie faţă de el.
Iar datoriile se plătesc.
Tu vorbeşti aşa pentru că nu ştii de ce-a fost în stare să facă acel Geremia.
Şi tu? Tu de ce ai fost în stare să faci?
Mai bine să nu ştiu.
Îţi spun la revedere, tăticule.
- Mă duc la Roma. - Da' ce ai să faci la Roma?
Eşti la fel ca mine.
- Ca tine, cum? - Niciun fel de ambiţie.
Am planuri şi ştiu cum să le realizez.
Cum? Ce ştii să faci tu?
Eu...
Eu ştiu să dansez.
Tu nu ştii să faci nimic... şi faci pe tine de frică.
Coroana de flori, lăsaţi-o pe palier.
Dar nu a sosit nicio coroană, dle.
Pentru că ştiu cu toţii că lu' mama nu-i plăceau florile.
Mulţumesc.
Ne-am aşezat în partea întunecată a vieţii, tăticule.
Pentru că toate celelalte locuri erau deja ocupate.
Da' e-n regulă.
Ne-am spus nouă înşine:
"Hai să fim răi, pentru că cei buni mor de copii."
Şi chiar şi asta-i în regulă.
Am uitat doar să ne spunem care era limita...
pentru că există o limită, tăticule.
Însă eu nu o cunosc.
PRIETENUL DE FAMILIE
pentru Lorenzo şi Tommaso
Subtitrarea: Amos Klein Subtitrari-noi.Team amos_klein@yahoo.fr
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania