Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext
Cred că putem alege cum să depănăm poveştile triste.
De exemplu, poţi să le îndulceşti.
Cum se întâmplă în fiilme sau în cărţi de dragoste,
unde oameni frumoşi învaţă lecţii frumoase de viaţă,
unde nimic nu e atât de grav, să nu poată fii reparat
cu o scuză sau un cântec de Peter Gabriel.
Şi mie îmi place varianta asta, ca oricărei alte fete, credeţi-mă.
Doar că nu e adevărul.
Acesta e adevărul.
Îmi pare rău.
SUB ACEEAŞI STEA
Spre sfârşitul iernii, pe când aveam 17 ani,
mama a hotărât că eram deprimată.
Ciuguleşte ca o păsărică, nu prea iese din casă.
Nu sunt deprimată, mamă.
Citeşte aceeaşi carte de nenumărate ori.
E deprimată.
Nu sunt deprimată.
În broşuri şi pe site-uri scrie că depresia e un efect secundar al cancerului.
Depresia nu e un efect secundar al cancerului.
E un efect secundar al iminenţei morţii.
Ceea ce mi se întâmpla mie.
O DURERE SUPREMĂ
Durerea necesită să fie simţită.
Cred că trecem pe Zoloft.
Sau Lexapro.
De două ori pe zi, nu o dată.
De ce doar atât?
Daţi-mi cât mai multe.
Sunt un Keith Richards al copiilor cu cancer.
Ai fost la şedinţele de grup pe care ţi le-am recomandat?
Da, nu sunt de mine.
La aceste şedinţe ai ocazia să interacţionezi cu cei care...
Care... Ce?
...parcurg acelaşi drum.
"Drum"? Chiar aşa?
Încearcă.
Cine ştie, poate chiar o să ţi se pare interesant.
Okay.
Sunteţi gata?
Ne-am adunat aici, astăzi,
în inima lui lisus, la propriu.
Sunt aici cu I.H.
Cine vrea să-şi împărtăşească povestea cu grupul?
Mă numesc Ángel. Am leucemie mieloidă acută.
Sid. Leucemie limfoblastică acută.
Bună, sunt P.J. Sufăr de neuroblastom.
Eu sunt Patrick. Cancer testicular.
Vă scutesc de detaliile crunte ale cancerului testicular al lui Patrick.
Practic, i I-au descoperit în boaşe,
i I-au scos şi era să moară, dar n-a murit.
Acum e în viaţă, divorţat, fără prieteni,
doarme pe canapeaua părinţilor,
valorificându-şi trecutul cancero-fantastic în inima lui lisus.
La propriu.
Ca să ne arate că, într-o zi, dacă avem noroc,
am putea ajunge ca el.
Cine urmează?
Hazel?
Sunt Hazel.
Cancer tiroidian, la început,
dar acum cu o colonie impresionantă de celule tumorale în plămâni.
Şi cum te simţi?
În afară de faptul că am cancer în fază metastatică?
Bine, cred.
Suntem alături de tine, Hazel.
Hai să vă mai cânt un cântec!
Hristos e prietenul nostru Şi va fi cu noi până la sfârşit
Hristos
Bună, dulceaţă!
A fost fantastic?
"Da, mamă, a fost fantastic. "
Asta era viaţa mea.
Emisiuni de reality...
Programări la doctor.
Opt medicamente, de trei ori pe zi.
Dar cele mai groaznice şi mai groaznice
erau şedinţele de grup.
- Nu puteţi să mă obligaţi. - Ba putem.
Suntem părinţii tăi.
Haide! Am discutat deja. Trebuie să te duci.
Trebuie să-ţi faci prieteni, să fii o adolescentă.
Dacă vrei să fiu o adolescentă, nu mă trimiţi la şedinţe de grup.
Îmi faci rost de un buletin fals, ca să intru în discoteci,
să beau cocteiluri şi să iau iarbă.
larba nu se "ia".
Aş şti chestia asta dacă aş avea buletin fals.
Du-te în maşină, te rog...
Aşa că m-am dus.
Nu pentru că aş fi vrut sau pentru că aş fi crezut că mă ajută,
ci din acelaşi motiv pentru care făceam totul pe-atunci.
Să-i fac fericiţi pe ai mei.
Nu înţeleg de ce nu mă laşi să vin singură cu maşina.
Doar nu faci nimic. Stai aici şi mă aştepţi.
Nu e adevărat.
Am o grămadă de făcut. Tot felul de comisioane.
Cum să nu.
Te iubesc.
Şi eu.
Distracţie plăcută!
Singurul lucru mai groaznic decât să mori de cancer
este să ai un copil care moare de cancer.
Hei!
Fă-ţi prieteni!
Scuze.
- O iau pe scări. - Okay.
Mulţumesc.
Scuze!
Vina mea.
Îmi cer scuze.
Cine vrea să înceapă?
Vrea să înceapă cineva? Cine sparge gheaţa?
Te ascultăm.
Sunt Beth. Am un sarcom în ţesutul conjunctiv.
Am avut o săptămână bună.
Isaac, ştiu că te confrunţi cu câteva probleme acum.
Vrei să le împărtăşeşti grupului? Sau ne spune prietenul tău?
Vi le spun eu.
Bună!
Sunt Isaac.
Sufăr de retinoblastom.
Am fost operat la un ochi mai demult,
iar acum am un ochi de sticlă.
Mă voi interna pentru o altă operaţie...
O să-mi scoată şi celălalt ochi.
După operaţie, voi fi complet nevăzător.
Dar sunt norocos, căci am o iubită frumoasă şi sexy,
care nu e deloc de nasul meu. Monica.
Şi am prieteni nemaipomeniţi, precum Augustus Waters, care mă ajută.
Asta e situaţia. Mulţumesc.
Suntem alături de tine, Isaac.
Mulţumesc.
E rândul tău, Gus.
Okay.
Mă numesc Augustus Waters.
Am 18 ani
şi am avut un strop de osteosarcom acum un an şi jumătate.
Ca urmare, mi-am pierdut părticica asta.
Aşa că acum sunt pe jumătate cyborg, ceea ce e grozav.
Am venit aici fiindcă m-a rugat Isaac.
Şi cum te simţi, Gus?
De milioane.
Parcă aş fi într-un trenuleţ ce urcă întruna.
Vrei să împărtăşeşti grupului temerile tale?
Temerile mele?
Uitarea.
Uitarea?
Da.
Vreau să duc o viaţă extraordinară.
Să nu mă uite lumea.
Dacă am vreo teamă, e cea de a fi dat uitării.
Ar vrea cineva din grup să îi răspundă?
Hazel?
Surprinzător.
Vreau doar să spun că va veni momentul când vom muri cu toţii.
A existat o vreme dinaintea oamenilor şi va fi o vreme după aceea.
Poate mâine sau peste un milion de ani.
Şi, când se va întâmpla, nu va mai avea
cine să-şi amintească de Cleopatra, de Muhammad Ali sau de Mozart,
darămite de noi.
Uitarea e inevitabilă.
Dacă te sperie, te sfătuiesc s-o ignori.
Dumnezeu ştie că asta face toată lumea.
E un sfat bun.
Îmi place, fiindcă e plăcut să-i auzi pe ceilalţi...
- Întotdeauna. - Întotdeauna.
"La propriu. "
Nu suntem la subsolul unei biserici,
ci se pare că ne aflăm la propriu în inima lui lisus.
Da.
Cum te numeşti?
Hazel.
Nu, tot numele.
Hazel Grace Lancaster.
Ce e?
N- am zis nimic.
De ce te uiţi aşa la mine?
Pentru că eşti frumoasă.
Doamne!
Îmi place să mă uit la oamenii frumoşi.
M- am hotărât de ceva vreme
să nu trec cu vederea plăcerile simple ale existenţei.
Mai ales că, după cum ai subliniat atât de perspicace, vom muri cu toţii.
Bine, mă bucur. Dar eu nu sunt frumoasă.
- Bună, Gus! - Bună, Lisa!
- Îmi place când o spui tu prima. - Ba tu.
Okay.
Întotdeauna.
Ce e cu acest "întotdeauna"?
O chestie specială a lor.
O să se iubească "întotdeauna" şi aşa mai departe.
Cred că şi-au scris "întotdeauna" de vreo 14 milioane de ori.
Cred c-o răneşte la sân.
Hai să mergem la film!
Poftim?
Sunt liberă la sfârşitul săptămânii...
Nu, acum.
Ai putea fi un ucigaş cu un topor.
Tot ce se poate.
Haide, Hazel Grace! Asumă-ţi riscul.
Nu...
Serios?
E dezgustător.
Ce?
Te crezi şmecher cu chestia aia?
Ai stricat totul.
- Totul? - Da, totul!
Frate!
Şi te descurcai foarte bine.
Doamne! E mereu o decădere, nu-i aşa?
Deşi ai avut cancerul ăla nenorocit,
eşti dispus să dai bani unei corporaţii
pentru şansa de a te alege cu şi mai mult cancer?
Dă-mi voie să-ţi spun că e nasol să nu poţi respira!
E nasol de tot!
"Decădere"?
E o greşeală fatală.
Fatală...
Hazel Grace, nu-ţi pot face niciun rău dacă nu le aprinzi.
N- am aprins niciuna până acum.
E o metaforă.
Ţii între buze chestia care te poate omorî,
dar nu-i dai puterea să te omoare.
O metaforă.
Bună, scumpo! Începe emisiunea Top Model?
Nu.
Am alt program cu Augustus Waters.
Doamne!
Am picat de două ori la examenul auto.
Nu mai spune!
A patra oară, când I-am trecut, am condus tot cam aşa.
La sfârşit,
instructoarea s-a uitat la mine şi mi-a zis:
"Deşi conduci neplăcut, nu e riscant din punct de vedere tehnic. "
Avantajele cancerului.
Să ştii tu.
Zi-mi despre tine.
Mi I-au depistat la 13 ani.
Cel mai grav scenariu.
La tiroidă, stadiul al patrulea.
Nu prea mai aveau ce face.
Dar nu s-au dat bătuţi.
Operaţii.
Radioterapie.
Chimioterapie.
lar radioterapie.
Au funcţionat o vreme.
Dar, mai apoi, au încetat să funcţioneze.
Într-o zi, au început să mi se umple plămânii cu apă.
Asistentă!
Să vină urgent o asistentă!
Nu mai puteam respira. Nu putea face nimeni nimic.
Poţi să te laşi în voie, scumpo.
Nu te teme.
Ar fi trebuit să fie sfârşitul.
Doamne!
Dar apoi s-a întâmplat ceva ciudat. Şi-au făcut efectul antibioticele.
Au drenat lichidul din plămâni. Mi-am recăpătat puţin forţele.
Şi m-am trezit că particip la un experiment ştiinţific.
Din acelea renumite pentru falimentul lor în Republica Cancervania.
Se numeşte Phalanxifor.
N- a funcţionat pentru 70% dintre pacienţi,
dar, nu ştiu de ce, la mine a funcţionat.
Au zis că a fost un miracol.
Plămânii mei continuă să funcţioneze prost,
dar, teoretic, pot continua la fel de prost
pentru încă o vreme, nu ştiu cât.
Şi te-ai întors la şcoală?
Mi-am luat bacul şi acum merg la facultate.
Mamă! O studentă!
Acum înţeleg de unde ai aura aia sofisticată.
Ai grijă!
Vai!
Bun venit în bordeiul meu modest!
Ai mei le spun "încurajări".
UNDE NU-I PLOAIE, NU-I CURCUBEU
NE BUCURĂM CĂ EŞTI CU NOl
Nu mă întreba.
Bună!
- Bună! - Bună, Augustus!
O prietenă nouă?
Da. Hazel Grace.
Bună! Doar Hazel.
Ce mai faci, "Doar Hazel"?
Bună, Hazel, ce faci?
Noi ne ducem jos. Pa!
- Încântată de cunoştinţă! - Şi noi.
Asta e.
Lumea lui Augusto.
Asta e camera mea.
Mamă!
Ce colecţie impresionantă!
Jucam baschet.
Pot să mă aşez?
Da. Simte-te ca acasă.
Mi casa es tu casa.
lartă-mă, scările
şi statul în picioare...
Înţeleg.
Te simţi bine?
Da.
Okay. Care e povestea ta?
Ţi-am spus-o.
Mi-au pus diagnosticul la 13 ani...
Nu povestea ta despre boală, ci povestea reală.
Despre pasiuni, ceea ce te interesează, fetişuri ciudate...
"Fetişuri ciudate"?
Primul lucru care-ţi trece prin minte.
Ceva ce-ţi place.
O durere supremă.
Okay. Ce e?
Un roman.
Romanul meu preferat.
Stai! E cu zombi?
Cu zombi? Nu!
Trupe imperiale?
Nu, nu e acel gen de carte.
Okay. Despre ce e vorba?
Despre cancer.
Despre cancer?
Dar nu e genul ăla de carte. Crede-mă, e fantastică.
E scrisă de Peter Van Houten.
E singura persoană pe care am întâInit-o
care înţelege ce înseamnă să fii pe moarte
şi n-a murit.
Okay.
O să citesc această carte groaznică cu titlu plictisitor,
în care nu sunt zombi şi trupe imperiale.
În schimb,
tu vei citi asta.
Transpunerea strălucită în proză a jocului meu video preferat.
"Contrainsurecţie. "
Nu râde. E nemaipomenită.
E despre onoare, sacrificiu, curaj şi eroism.
Te învaţă cum să-ţi accepţi destinul şi să laşi ceva în urma ta.
Mulţumesc.
Ce mâini reci ai!
Nu sunt reci, ci neoxigenate bine.
Hazel Grace?
Îmi place limbajul tău medical.
E altceva.
E de la el?
Te referi la herpesul genital?
Măi să fie!
Da, la asta mă refeream.
E visul oricărei mame.
Alarmă de utilizare
Stai liniştită!
Doamne, mamă! Sunt liniştită.
Nu e nicio scofală.
Da.
Am ieşit împreună, dar asta nu înseamnă că aştept să mă sune.
- Asta e... - Da.
Am crezut că sunt boabe de piper.
Azi, în China, e Ziua Boabelor de Goji.
Nu e fantastic?
Îmi place culoarea.
Zi-mi că lipsesc ultimele zece pagini din cartea asta
Nu-i aşa că-s bune?
Mănâncă multe boabe de goji în ziua asta?
Zi-mi că nu am terminat cartea!
Am pregătit un desert
ca să rămânem în tema boabelor de goji.
Sunt nişte antioxidante foarte bune.
O CARTE NU SE TERMINĂ ÎN MIJLOCUL FRAZEl!
CE NAIBA ÎNSEAMNĂ NEBUNIA ASTA?
E bun.
Ar trebui s-o facem în fiecare an.
- În fiecare an. - Aşa ar trebui.
Ştiu.
Chiar sunt bune.
Scumpo, vrei să te ridici de la masă?
Poftim?
Hazel Grace.
Bun venit în dulcea tortură a citirii cărţii O durere supremă.
Dar acum încalc toate regulile!
Eşti bine?
Şi acum încalc toate regulile.
Eu? Da, excelent.
Dar Isaac...
Isaac, Hazel, de la şedinţele de grup, îţi e de vreun folos?
- Mi-am irosit timpul. - Isaac! Concentrează-te!
Irosit timpul.
Cât de repede poţi să vii?
Okay. Uşa e deschisă.
Trebuie să închid. Pa!
E cineva?
Hazel.
A venit Hazel Grace, de la şedinţele de grup.
- Bună! - Bună!
Voiam doar să-ţi amintesc...
Isaac trece printr-o perioadă psihotică.
Apropo, arăţi foarte bine.
Te prinde culoarea.
Mulţumesc.
Isaac.
Isaac, a venit Hazel.
Bună, Isaac!
Bună, Hazel!
Ce faci?
Okay.
Se pare că Isaac şi Monica nu-şi mai duc de grijă.
Îmi pare rău, Isaac. Simţi nevoia să vorbeşti despre asta?
Nu, vreau doar să plâng şi să joc jocuri video.
Totuşi, n-ar strica să vorbeşti cu el
dacă ai vreo vorbă de duh feminină.
Cred că reacţia lui este potrivită.
"Durerea necesită să fie simţită. "
Citezi din cartea mea.
A zis că vrea să ne despărţim înainte de operaţie,
pentru că nu mai putea face faţă situaţiei.
Eu îmi voi pierde vederea şi tot ea nu face faţă situaţiei.
Îi tot spuneam "întotdeauna". "Întotdeauna. "
lar ea continua să vorbească fără să-mi răspundă la fel şi...
Parcă n-aş mai fi existat.
Uneori
oamenii nu înţeleg promisiunile pe care le fac.
Ştiu, dar...
Mă simt un ratat. Încă mai port lănţişorul de la ea.
Dă-I jos!
Dă-I jos, frate!
Aşa.
Bravo, omule.
Îmi vine să sparg ceva.
Nu da în ăla, nu în ăla!
- Loveşte în asta. - Scuze!
Nu te-am sunat zilele astea
fiindcă nu-mi făcusem o idee coerentă despre O durere supremă.
O clipă!
Isaac!
Pernele nu se sparg.
Trebuie să spargi ceva.
Încearcă cu ăsta.
- Cu trofeul? - Da.
Eşti sigur?
Nu ştiam cum să-i spun tatălui că urăsc baschetul.
Dă-i cât poţi!
Întotdeauna!
O durere supremă.
Da. Mă bucur că ţi-a plăcut.
Da, mi-a plăcut. Dar finalul...
Ştiu. E cam abrupt.
"Cam abrupt"? Glumeşti? E criminal!
Înţeleg că ea moare,
dar există o înţelegere tacită între scriitor şi...
- Gus? - Da?
- Se poate? - Da.
Între scriitor şi cititor.
Dacă închei o carte cu o frază neterminată,
parcă ai viola acea înţelegere, nu crezi?
Da. Înţeleg ce vrei să spui,
dar, sinceră să fiu, mi se pare foarte plauzibil.
Chiar mori în mijlocul vieţii.
Mori în mijlocul frazei.
Nu ştiu ce să zic...
Chiar mi-ar plăcea să aflu ce se întâmplă cu ceilalţi după ce moare Anna.
Cu mama Annei.
Da, şi cu Omul-Lalea Olandeză.
Şi cu hamsterul Sisif.
Da!
Ai încercat să iei legătura cu Peter Van Houten?
I- am scris mai multe scrisori, dar nu mi-a răspuns.
Se pare că s-a mutat la Amsterdam şi trăieşte retras...
Păcat.
Da.
Isaac?
Te simţi mai bine?
Aşa e cu durerea.
Trebuie simţită.
O să te ajut să faci ordine.
Hazel Grace.
Augustus Waters.
Mă tot gândesc la cartea asta afurisită.
Cu plăcere.
Dar e nevoie de un final, nu crezi?
Exact asta îi ceream lui Van Houten în scrisori.
Dar nu ţi-a răspuns niciodată.
Nu.
"Dragă d-le Waters,
"vă scriu ca să vă mulţumesc pentru corespondenţa electronică. "
"Le sunt recunoscător tuturor celor care îşi fac timp"
"să îmi citească romanul. "
Augustus?
Da?
Ce faci?
Cred că am găsit-o
pe asistenta lui Van Houten şi i-am scris un e-mail.
Augustus!
I- a trimis probabil e-mailul meu lui Van Houten.
Să continui?
Doamne! Da, da, continuă!
"Vă sunt profund îndatorat, d-le. "
Hazel Grace, mi-a zis "d-le".
Augustus, continuă să citeşti!
"Vă mulţumesc pentru cuvintele amabile despre carte"
"şi pentru că aţi avut răgazul"
"de a-mi spune că romanul, vă citez direct:"
"a însemnat enorm pentru dvs. şi prietena dvs., Hazel Grace. "
Nu te cred! Nu te cred!
Nu te cred!
Crede-mă.
"Vă răspund la întrebare: nu, n-am mai scris altceva şi n-o să mai scriu. "
"Nu cred că împărtăşirea gândurilor mele cu cititorii"
"ar fi de vreun folos cuiva. "
"Totuşi, vă mulţumesc"
"pentru e-mailul generos. "
"Cu respect, Peter Van Houten. "
Da, s-a întâmplat.
Doamne!
Îţi ziceam eu că sunt fantastic.
Crezi că pot...
Uită-te în Inbox.
Doamne!
Doamne, Augustus!
Nu-mi vine să cred!
Dragă d-le Peter Van Houten, mă numesc Hazel Grace Lancaster.
Prietenul meu, Augustus Waters,
care v-a citit cartea la recomandarea mea,
tocmai a primit un e-mail de la dvs. la această adresă.
Sper că nu vă supăraţi că mi-a arătat şi mie acel e-mail.
Aţi fi drăguţ să-mi răspundeţi la câteva întrebări
referitoare la finalul cărţii?
În special la următoarele...
Mama Annei se căsătoreşte cu Omul-Lalea Olandeză?
Omul-Lalea Olandeză pune ceva la cale
sau este doar neînţeles?
Şi, ultimul lucru, speram să mă iluminaţi în privinţa hamsterului Sisif.
Aceste întrebări mă macină de mulţi ani
şi nu ştiu cât mi-a mai rămas ca să aştept răspunsul.
Ştiu că nu sunt chestiuni literare importante
"şi că romanul e plin de chestiuni literare importante,"
"dar chiar aş dori să aflu. "
"Şi, dacă vă veţi hotărî să mai scrieţi ceva,"
"mi-ar face plăcere să citesc. "
"Sinceră să fiu, v- aş citi şi lista de cumpărături. "
"A dvs., cu mare admiraţie, Hazel Grace Lancaster. "
Nu e rău.
Crezi?
Puţin cam pretenţios,
dar Van Houten foloseşte cuvinte precum "tendenţios" şi "Bacchanalia ", aşa că...
Cred că o să-i placă.
Chiar e ora 1.00 noaptea?
Da.
Ai dreptate.
Ar trebuie să mă culc.
Okay.
Poate că "okay" o să fie "întotdeauna" al nostru.
Okay.
Doamne!
"Dragă d-ră Lancaster,"
"nu pot să vă răspund la întrebări, nu în scris,"
"deoarece ar însemna să continui povestea"
"şi aţi putea s-o publicaţi sau s-o trimiteţi altora pe internet. "
"Nu spun că n-am încredere, dar cum aş putea"
"dacă nici nu vă cunosc?"
"Dacă veţi avea ocazia să treceţi prin Amsterdam, veniţi să mă vizitaţi. "
Poftim?
"Cu toată sinceritatea, Peter Van Houten. "
Doamne!
Ce mai e şi asta?
Hazel?
- Mamă! - Ce ai păţit?
Mamă, uite!
Vino încoace!
Uite!
- Poftim? - Da.
Peter Van Houten!
Uite ce-mi scrie!
"Dacă veţi avea ocazia să treceţi prin Amsterdam!"
Trebuie să mă duc!
E incredibil.
Ne-a invitat în Amsterdam. Amsterdam!
Mamă!
Putem să mergem?
Crezi că am putea merge?
Amsterdam...
Aş dori să primeşti tot ce-ţi doreşti pe lumea asta...
Dar nu ne permitem.
Ar trebui să transferăm tot echipamentul.
Cum facem?
Ai dreptate. Scuză-mă.
Îmi pare nespus de rău...
Nu-i nimic.
De ce nu îi rogi pe cei de la organizaţia Genies?
Mi-am consumat dorinţa. Înainte de miracol.
Ce ţi-ai dorit?
Nu să mergi la Disney.
Hazel Grace, zi-mi că nu te-ai dus la Disney Worid!
- Ţi-ai folosit última dorinţă... - Aveam 13 ani.
...ca să te duci la Disney?
- Şi la Centrul Epcot. - Doamne!
A fost foarte distractiv!
- N-am auzit ceva mai trist. - L-am văzut pe Goofy!
- Acum mă simt jenat. - De ce te simţi jenat?
Nu pot să cred că mi s-au aprins căIcâiele după o fată cu dorinţe banale.
Groaznic.
Nu vii?
Cel mai important lucru, la rezonanţa magnetică,
este să stai nemişcat.
În acea zi, îmi era imposibil.
Bună, Gus! Ce mai faci?
Bună ziua, d-nă Lancaster!
Salut! Tricoul lui Rick Smiths?
- Exact. - Îmi plăcea tipul.
Sunt Augustus Waters.
Mă bucur să te cunosc. Eu sunt Michael.
- Mă bucur să te văd. - Bună ziua, d-nă Lancaster!
- Mă bucur să te văd. - Şi eu.
Bună, Hazel Grace!
Bună!
Ţi-ar plăcea să mergi cu mine la un picnic?
Mi-ar plăcea să merg cu tine la un picnic.
Mergem?
Nu. Stai să...
Miros a spital, ar trebui să mă schimb.
Aşadar,
şi tu eşti un supravieţuitor...
Da.
Nu I-am tăiat doar de dragul de a-I tăia.
Deşi e o metodă de siăbire excelentă.
Picioarele sunt foarte grele.
Cum stai cu sănătatea acum?
Perfect. Niciun rezultat pozitiv de 14 luni.
- Serios? - Da.
- E fantastic. - Da.
Sunt foarte norocos.
Ascultă, Gus.
Trebuie să înţelegi că Hazel nu se simte încă foarte bine.
Şi aşa se va simţi toată viaţa.
Dar va vrea să ţină pasul cu tine.
E ambiţioasă. Problema e că plămânii ei...
Eşti gata, Gus?
Da.
Okay. Ne vedem mai târziu.
Okay.
Ce zi frumoasă!
Da.
Aici îţi aduci toate cuceririle romantice?
Absolut pe toate.
Probabil de aia am rămas virgin.
Nu pot să cred că eşti virgin.
Chiar eşti?
Hai să-ţi arăt ceva!
Vezi cercul ăsta?
Ăsta e cercul cu tipi virgini.
lar acesta
este cel cu tipi de 18 ani, cu un picior.
Da, sunt.
Oase funky de Joep Van Lieshout.
Are un nume olandez.
Este.
Ca Rick Smiths.
Şi lalelele.
Un sandviş?
Stai să ghicesc.
Caşcaval olandez şi roşii.
Scuze, roşiile sunt mexicane.
Cum ţi-ai permis?
Vezi ce chestie tare?
Folosesc un schelet ca loc de joacă.
Gândeşte-te puţin!
Îţi plac simbolurile.
Apropo, bănuiesc că te întrebi
de ce te afli aici, unde mănânci un sandviş prost
şi bei suc cu un tip cu tricoul lui Rick Smiths.
Mi-a trecut prin minte.
Ei bine, Hazel Grace, ca mulţi alţii înaintea ta,
şi ţi-o spun cu toată căIdura sufletească,
ţi-ai folosit prost última dorinţa.
Ţi-am explicat deja. Aveam 13 ani.
Taci! Tocmai ţineam un monolog măreţ.
Erai tânără, emotivă,
femeia cu coasa îţi făcea cu mâna
şi te-a convins să-ţi pui o dorinţă pe care nu o voiai, de fapt.
Dar cum putea micuţa Hazel Grace, care nu citise O durere supremă,
să ştie că única sa dorinţă era să-I întâInească pe dl. Peter Van Houten,
în exilul său din Amsterdam?
Mi-am consumat dorinţa, aşa că...
Bine că eu mi-am păstrat-o.
Vrei să spui că...
N- o să-ţi dau dorinţa mea, Hazel.
Dacă te gândeai la asta.
Totuşi,
şi pe mine mă bate gândul să-I cunosc pe dl. Peter Van Houten
şi nu cred că ar avea vreun sens
să-I cunosc fără fata care mi-a recomandat cartea,
nu-i aşa?
Am vorbit cu cei de la Genies şi au fost de acord.
Plecăm peste o lună.
Nu.
Doamne!
Vai, Doamne!
Augustus!
Mulţumesc!
Nu ştiu dacă procedează des aşa,
dar vor să mă ia şi pe mine.
E incredibil.
Hazel, e minunat.
Ştiu.
Şi cam aiurea.
Foarte aiurea. E o nebunie!
- Păi... - E Amsterdam!
Abia te-a cunoscut...
- Ştiu! - ... şi îţi împărtăşeşte dorinţele lui.
Noi... El... Împărtăşim aceeaşi dorinţă.
Ce drăguţ!
Dacă nu cumva...
Ce e?
E iubitul tău?
Încetează! Nu e...
Mamă, atenţie! E vorba de Amsterdam!
- Îmi place mult. - Încetează!
Fii atentă! Te rog! Pot să merg?
Ca mamă, îmi place ideea.
Şi cred că ar trebui să discutăm cu dr. Maria.
Okay.
Nu ştiu.
Aţi spus că tomografia e încurajatoare.
Aşa e, dar nu ştim cât timp.
Nu cer azil politic. Sunt doar câteva zile. E o vacanţă!
- Aşa e. - Dacă te îmbolnăveşti?
Într-o ţară străină?
Există medici în Amsterdam. Şi cancer.
Cancerul are forme diferite. Al tău e cu totul neobişnuit, Hazel.
Aş aproba o astfel de excursie numai dacă
cineva familiarizat cu cazul tău...
Şi dacă vine mama cu mine?
Poftim?
Dacă vii cu mine?
Sunt sigură că cei de la Genies ar aproba. Au bani.
S- ar putea să meargă.
Şi apoi s-a întâmplat asta.
Bună!
- Bună! - Eşti bine.
Ce s-a întâmplat?
Ca de obicei.
Lichid în plămâni care împiedica oxigenarea.
Ţi-au pus un tub de drenaj.
Au scos un litru şi jumătate azi-noapte.
Vestea bună e
că tumoarea nu a avansat.
Nu ai alte tumori în corp.
Ni s-a luat o piatră de pe suflet.
Ăsta e doar un obstacol.
Un obstacol pe care-I putem depăşi.
D- le Lancaster.
Cum se simte?
Mai bine.
Da, mulţumesc. Mult mai bine.
Nu mă lasă să intru. Doar membrii familiei.
Îmi pare rău.
Înţeleg.
Îi puteţi spune că am trecut pe aici?
Sigur că da. O să-i spun.
Okay.
Gus, de ce nu te duci acasă?
Să te odihneşti puţin.
Okay.
În mod normal, tumorile încep să reziste la tratament,
dar nu s-a întâmplat şi în acest caz,
deocamdată.
Pe de altă parte,
medicamentul poate agrava edemul.
Adevărul e
că foarte puţini oameni au luat Phalanxifor atât de mult timp ca Hazel.
Şi nu cunoaştem efectele pe termen lung.
Încercăm să prevenim disfuncţia endotelială
care, în caz de mărire, contribuie la agravarea bolii,
la inhibarea vasculară
şi la întinderea tumorilor pe care încercăm din greu să le eradicăm.
Rata de supravieţuire a pacienţilor cu disfuncţie endotelială
scade exponenţial faţă de creşterea endoteliului.
Poţi să te laşi în voie, scumpo.
Nu te teme.
Doamne!
Nu voi mai fi mamă.
Am o întrebare.
Da, Hazel?
Pot să mă mai duc la Amsterdam?
N- ar fi înţelept în aceste condiţii.
De ce nu?
Există vreo şansă să putem merge?
Ar fi prea riscant.
E la fel de riscant să merg la Mall.
Da, dar aici e vorba de avion.
Au rezervoare cu oxigen în avion.
Eşti în stadiul patru.
E o ocazie pe care s-ar putea să n-o mai am niciodată.
Niciodată.
Dacă medicamentele îşi fac efectul, de ce nu...
- Poate găsim o modalitate... - Nu.
Nu ştiu cum să ţi-o spun altfel, Hazel.
Eşti prea bolnavă.
Îmi pare rău.
Bine?
Alo?
Da, o clipă.
Bună! E Gus... Din nou.
Îmi pare rău, doarme.
Da. Okay.
Okay. Pa.
Ştiu ce crezi.
Că nu e corect faţă de el.
Nu e.
Nu are nevoie de aşa ceva.
Nimeni n-are nevoie de aşa ceva.
Mai mare daraua decât ocaua.
Nu, ai dreptate.
Aşa ziceam eu şi mama ta.
Ar fi timpul să te aruncăm în stradă.
Să te ducem la un orfelinat, să se descurce ei cu tine.
Vorbesc serios.
Nu suntem oameni sentimentali.
E cineva acolo?
Liniştea asta e asurzitoare...
Hazel Grace.
Bună, Augustus!
Eşti bine?
Nu.
Ce s-a întâmplat?
Spune-mi.
Nu ştiu.
Totul.
Vreau să merg la Amsterdam, Gus.
Şi vreau să ne spună Van Houten ce se întâmplă în final.
Şi nu mai vreau să duc genul ăsta de viaţă.
E din cauza cerului. Cerul mă întristează.
Şi sunt două leagăne vechi, deplorabile...
pe care mi le-a făcut tata când eram mică...
Cred că nimic nu e în regulă...
Insist să văd aceste leagăne care te fac să plângi.
Te înţeleg.
Sunt nişte leagăne triste.
Hazel Grace, sper că îţi dai seama
că, oricât ai încerca să păstrezi distanţa, afecţiunea mea pentru tine nu scade.
Toate eforturile tale de a mă ţine la distanţă vor eşua.
Ascultă.
Îmi placi.
Îmi place să ieşim împreună şi tot restul,
dar nu putem merge mai departe.
De ce nu?
Pentru că nu vreau să te rănesc.
Nu mă deranjează.
- Nu înţelegi. - Ba înţeleg.
- Ba nu înţelegi. - Înţeleg ce vrei să spui.
Hazel, am zis că nu mă deranjează.
Ar fi o onoare să-mi frângi tu inima.
Gus, sunt o grenadă.
Într-o bună zi, o să explodez
şi voi rade totul în calea mea...
Nu ştiu... Simt că e răspunderea mea
să fac cât mai puţine victime.
O grenadă?
De aceea nu am un hamster.
Trebuie să facem ceva cu leagănul ăsta.
Okay.
"Leagănul are nevoie de o casă. "
"Leagăn disperat de singur"
"are nevoie de o casă iubitoare. "
"Leagăn singur, cu înclinaţii spre pedofilie,"
"caută funduri de copii. "
- Nu. - Nu?
Îmi place.
Tocmai de aceea.
Dacă te întrebai cumva, de aceea îmi placi, Hazel Grace.
Eşti atât de preocupată să fii chiar tu, încât habar nu ai cât de unică eşti.
Să nu mai spui aşa ceva.
Cum? Aşa vorbesc cu toţi prietenii.
Ştiu. Prieteni.
- Prieteni. - Prieteni.
Prieteni!
Nu poţi face asta!
Mulţumesc pentru înţelegere...
...doar prieteni
Okay...
Doamne! Încetează să mai flirtezi!
"Dragă Hazel, am aflat de la organizaţia Genies
"că ne vei vizita cu Augustus Waters şi mama ta pe patru. "
"Lidewij Vliegenthart. Asistenta d-lui Peter Van Houten"
Mamă?
Da?
Mamă!
- Ce-ai păţit? - lartă-mă.
Făceam baie.
Le-ai scris celor de la Genies că anulăm călătoria?
Asistenta lui Van Houten mi-a scris
să-mi spună că ne aşteaptă acolo.
Ce e?
Voiam să ţi-o spun împreună cu tatăI tău.
Mamă...
Mergem la Amsterdam.
Vorbeşti... Mergem la Amsterdam?
Mergem la Amsterdam.
Am aranjat totul. Plecăm.
Ştie şi doctoriţa Maria, şi ceilalţi.
- Doar trei zile, nu şase. - Doamne!
Am aranjat totul. Avem şi un oncolog acolo.
Totul. Suntem în regulă.
Te iubesc.
Te iubesc nespus de mult.
Şi eu te iubesc.
- la loc. - Mergem la Amsterdam.
Mergem la Amsterdam.
- Mergem la Amsterdam! - Să vii să vorbim.
Trebuie să suni pe cineva acum.
Sună-I!
Plămâni, să nu-mi faceţi figuri o săptămână!
Aţi înţeles? O săptămână.
Gus, sper că ţi-ai pregătit paşaportul!
Waters merge ca pe roate!
- Staţi, mâncarea! - Ce ai uitat?
Mi-ai luat paşaportul?
Da, e la mine.
După cum le-am spus celor de la Genies:
"Ori călătoresc cu clasă, ori nu plec nicăieri. "
Mamă, mergem la Amsterdam!
Mergem la Amsterdam chiar acum!
Bună ziua, familia Lancaster!
Gus, mă bucur să te văd!
Daţi-mi-o mie, d-le.
Gus, câtă imaginaţie ai!
Bine, Hazel Grace?
Bine!
- Ce-ai în nas? - Jackie!
- Îmi cer scuze. - Nicio problemă.
Se numeşte canulă. Mă ajută să respir.
Vezi acest mic prieten?
Bagă oxigen prin tub.
Mă va ajuta şi pe mine să respir?
Posibil. Vrei să încerci?
Okay.
Vino aici!
Aşa.
Mă gâdilă!
Da, grozav.
Cred că respir mai bine.
Ţi I-aş da cu plăcere, dar îmi trebuie.
- Mersi că m-ai lăsat să-I încerc. - Cu plăcere.
Bine, Jackie, să mergem!
- Mulţumesc. La revedere! - Pa!
Îmbarcarea pentru zborul 1721 se face la poarta 46...
- E zborul nostru. - Al nostru.
- Mergem la Amsterdam! - Cerule!
Hai, ajută-mă!
- Sunt umede? - Ai mâinile umede.
- Îmi pare rău. - Ce scârbos! Încetează!
N- ai mai mers cu avionul?
Nu.
E palpitant.
D- le?
Nu se fumează în acest avion.
În niciun avion.
Nu fumez.
Da, e doar o metaforă.
Ţine chestia ucigătoare între buze,
dar nu-i dă puterea să-I omoare.
Metafora e interzisă în zborul de astăzi.
Asistenţi de zbor, pregătiţi-vă de decolare!
Mulţumesc.
Eşti bine?
Gus, aşa mă simt eu când conduci tu.
Doamne, zburăm!
Zburăm!
Uită-te jos!
Uită-te!
Istoria omenirii n-a mai văzut aşa ceva!
Uită-te la maşini! Parcă sunt...
Sunteţi adorabili.
Suntem doar prieteni.
Aşa zice ea, eu nu.
Vai!
Las-o în pace, jigodie!
la uite, Hazel!
Nu-mi vine să cred.
Mamă!
la uite ce vitralii! Nemaipomenit.
Mă duc la ghişeu pentru cazare.
Ar trebui să te îmbraci,
fiindcă ai rezervare pentru două persoane la cină, la Oranjee.
Şi scrie: "Distracţie plăcută! Dl. Peter Van Houten. "
M- am informat şi se pare că e grozav.
În ghidul turistic scrie că e un local elegant şi foarte romantic.
Elegant, deci...
Doamne!
Bine, dar ce
o să porţi?
E pentru mine?
Doamne, ce frumoasă e!
Mă gândeam şi eu...
Te gândeai şi tu?
Vrei să zici că n-ai nimic împotrivă
ca fiica ta adolescentă să umble liberă cu un băiat mai mare,
într-un oraş renumit pentru comportamentul vicios şi obscen?
Exact asta voiam să spun.
Gus!
Ce chipeş eşti!
- Vă mulţumesc. - Mamă!
Hazel, a venit Gus
şi arată incredibil!
Am auzit că restaurantul este formidabil.
Mamă!
Ce e?
Arăţi minunat.
Mulţumesc.
Am ajuns.
Oranjee. Da, e aici.
Da.
Masa dvs., d-le şi d-nă Waters.
Mulţumim.
Mulţumesc, Gus.
Cu multă plăcere.
Şampania este din partea casei. O seară plăcută!
Mulţumim.
Bună seara!
Okay?
Okay.
Este incredibilă.
Ştiţi ce a zis Dom Perignon după ce a inventat şampania?
"Veniţi repede", a zis el. "Savurez stelele. "
Bun venit la Oranjee.
Doriţi un meniu sau preferaţi propunerea bucătarului?
Mai bine propunerea bucătarului.
Şi, d-le,
am impresia că n-o să ne mulţumim doar cu atâta şampanie.
Am îmbuteliat toate stelele pentru voi, în seara asta, tineri prieteni.
Cred că e mâncarea noastră.
Risotto cu morcovi roşii pentru d-ra.
Mulţumesc.
Şi pentru domnul.
Mulţumesc.
Poftă bună!
Aş vrea ca acest risotto cu morcovi roşii să se transforme într-o persoană,
ca să-I duc la Vegas şi să ne căsătorim.
Îmi place costumul.
Mulţumesc. E prima oară când îI port.
Nu e costumul de la înmormântări?
Nu.
Acela nu e nici pe departe aşa de frumos.
Când m-am îmbolnăvit prima oară,
mi-au spus că am 85% şanse să scap de cancer.
Şanse mari.
Dar asta însemna un an de tortură, pierderea piciorului
şi 15% posibilitatea unui eşec.
Înainte de operaţie,
i- am rugat pe ai mei să-mi cumpere un costum frumos.
Deci, e costumul de înmormântare.
Exact.
Am şi eu aşa ceva. Când am împlinit 15 ani.
O rochie.
Dar nu cred că mi-aş pune-o la o întâInire romantică.
Deci, e o întâInire romantică?
Ai grijă!
Suntem dl. şi d-na Waters.
Pentru că tipa nu vorbeşte engleză.
Aşa ar trebui să zicem dacă ne întreabă.
- Mai ştii ce ai zis de Vegas? - Da.
Crezi că pot să mă bag şi eu?
În Dumnezeu?
Poate.
Dar în îngeri?
Nu.
În viaţa după moarte?
Nu.
Poate. Nu ştiu.
N- aş vrea să zic că nu cred,
dar aş vrea nişte dovezi.
Dar tu?
Cred.
Serios?
Nu cred într-un rai în care te duci şi alergi călare pe un unicorn
şi trăieşti într-un conac vaporos,
dar, da, cred că există ceva dincolo.
Altfel,
ce rost ar avea totul?
Poate că n-are niciun rost.
Nu accept aşa ceva.
Sunt îndrăgostit de tine.
Ai auzit bine.
Augustus.
Sunt îndrăgostit de tine.
Ştiu că dragostea e doar un strigăt în noapte
şi că uitarea e inevitabilă.
Că suntem sortiţi pieirii
şi că într-o bună zi
toată truda noastră se va întoarce în ţărână.
Ştiu că soarele va înghiţi singurul Pământ pe care-I vom avea vreodată.
Dar sunt îndrăgostit de tine.
Îmi pare rău.
Mai multe stele?
Nu, mulţumesc.
Ne puteţi aduce nota de plată.
Nu e nevoie.
Masa a fost achitată de dl. Van Houten.
Poftim?
Nu înţeleg de ce ţi-ai pus acel tricou.
Dar o să înţeleagă Van Houten.
Face vreo 50 de trimiteri la Magritte în cartea O durere supremă.
"Aceasta nu este o pipă. "
Dar e o pipă.
Nu e.
E desenul unei pipe.
Vezi?
Desenul unui lucru nu e acel lucru.
Nici tricoul cu desenul unui lucru nu e acel lucru.
Hei!
Când te-ai maturizat aşa de mult?
Cine e gata să primească răspunsuri?
Eu.
Am ajuns.
Sunt aşa de emoţionată, că de-abia respir.
De ce, de obicei respiri bine?
Termină!
Lidewij!
- Bună! - Bună! Eu sunt Augustus.
- Lidewij. - Hazel.
Intraţi, vă rog.
Mulţumim.
Peter! Au venit!
Cine dracu' a venit, Lidewij?
Augustus şi Hazel,
tinerii admiratori cu care ai corespondat.
Americanii?
Tu i-ai invitat.
Vă rog să intraţi.
Ştii de ce am plecat din America, Lidewij.
Ca să nu mai dau peste americani.
Şi tu eşti american.
Din păcate.
Scapă de ei!
Nici nu mă gândesc, Peter.
Fii amabil, te rog.
Intraţi, vă rog!
Staţi să vă fac puţin loc.
Mulţumesc.
Care dintre voi e Augustus Waters?
Eu.
Ea e Hazel.
D- le Van Houten, vă mulţumesc că ne-aţi răspuns la e-mailuri.
O eroare de judecată.
Au fost primele misive la care am răspuns şi uite ce-am păţit.
Whisky?
Nu, mulţumesc.
Doar eu, Lidewij.
Încă un whisky cu apă minerală, te rog.
Nu vrei să iei micul dejun mai întâi, Peter?
Crede că am probleme cu băutura.
Cred şi că Pământul e rotund.
Aşadar, vă place cartea mea.
- lubim cartea dvs. - Da.
Foarte mult.
Augustus...
Dorinţa lui a fost să venim aici, să putem sta de vorbă cu dvs.
Nicio grabă.
Okay.
Te-ai îmbrăcat intenţionat aşa?
Să zicem.
Şi, apropo, voiam să vă mulţumim pentru cina de aseară.
Şi pentru şampanie.
A fost minunat.
A fost magic.
Le-am oferit noi cina aseară?
A fost plăcerea noastră.
Veniţi de departe.
Cu ce vă pot ajuta?
Avem câteva întrebări
despre ce se întâmplă la finalul cărţii.
În special cu cei care rămân după ce moare Anna.
Cu mama ei, Omul-Lalea Olandeză...
Cunoaşteţi hip-hop-ul suedez?
Foarte puţin.
Lidewij, pune Bomfalleralla imediat!
Okay.
Nu înţelegem suedeza, d-le.
Cine dracu' o înţelege?
Nu e important ce tâmpenii spun vocile,
e important ce simt vocile.
Vă bateţi joc de noi?
Vă daţi în spectacol?
Gus, ia loc!
Bine, deci, la finalul cărţii, Anna...
Să zicem că te iei la întrecere cu o broască ţestoasă.
Broasca ţestoasă are un avans de zece metri.
Cât timp parcurgi tu cei zece metri,
broasca ţestoasă se deplasează cam un metru şi tot aşa, la infinit.
Eşti mai iute ca ea, dar nu poţi s-o prinzi niciodată, înţelegi?
Poţi doar să micşorezi distanţa dintre voi.
Evident că poţi să întreci broasca ţestoasă
atâta timp cât nu ţii cont de mecanică.
Dar întrebarea "cum" s-a dovedit a fi aşa de complicată,
încât nimeni nu a răspuns la ea,
până când Cantor nu a demonstrat că unele infinităţi sunt mai mari decât altele.
Bănuiesc că asta îţi răspunde la întrebare.
Hazel, scuze, dar n-am înţeles ce-a vrut să spună.
Păreai foarte inteligent în scris, d-le Waters.
Ţi-a ajuns cancerul la creier?
Peter!
Putem să ne concentrăm o clipă asupra Annei?
Vă rog...
Înţeleg că povestea se întrerupe în mijlocul frazei,
fiindcă ea moare sau este prea bolnavă ca să mai continue...
Nu mă interesează să discut despre carte.
Dar familia şi prietenii ei vor avea un viitor, nu?
Nu-i aşa?
Am zis că nu mă interesează.
Dar aţi promis!
Nu se întâmplă nimic! E o ficţiune!
Ei încetează să mai existe când se încheie romanul.
Nu se poate!
Înţeleg că e aşa în sens literar, dar...
Nu mai rezist, Lidewij.
- Nu poţi să nu-ţi imaginezi... - N-o să-ţi satisfac capriciile copilăreşti.
Refuz să te compătimesc aşa cum eşti obişnuită.
- Nu vreau mila dvs.! - Ba o vrei!
Ca toţi copiii bolnavi, existenţa ta depinde de asta.
- Eşti menită să-ţi trăieşti restul zilelor... - Peter!
...ca atunci când ţi s-a pus diagnosticul.
Un copil care crede că există o viaţă după terminarea unui roman.
lar noi, ca adulţi, compătimim asta.
Aşa că plătim pentru tratamente, pentru aparatele cu oxigen.
Peter, ajunge!
Eşti un efect colateral al unui proces evolutiv
căruia îi pasă prea puţin de vieţile individuale.
Eşti un experiment genetic eşuat.
Ascultă, dobitocule,
nu-mi spui nicio noutate despre boala mea,
pe care să n-o ştiu deja.
Am venit aici dintr-un singur motiv.
Ca să-mi spui ce dracu' se întâmplă la finalul cărţii!
Nu pot să-ţi spun.
- Prostii! - Nu pot.
Atunci inventează ceva!
Vreau să pleci.
Te-ai întrebat vreodată
de ce ţii aşa de mult la întrebările tale idioate?
Du-te dracu'!
E în regulă.
Îţi scriu eu continuarea.
Bine? Îţi scriu eu continuarea.
O să sune mai bine ca orice idioţenie a beţivanului ăluia.
O să fie cu scene sângeroase, măruntaie şi sacrificii.
O să-ţi placă.
Îmi pare rău că ţi-am consumat dorinţa cu un tâmpit.
N- ai consumat-o cu el, ci cu noi.
Hazel şi Augustus!
Îmi pare nespus de rău.
Împrejurările I-au făcut să devină nemilos.
Am crezut că, dacă se întâIneşte cu voi,
va înţelege că munca lui a influenţat vieţile unor oameni.
Dar... Îmi pare nespus de rău.
Ce ziceţi dacă am vizita oraşul? Aţi fost la casa Annei Frank?
Nu merg nicăieri cu omul ăla.
Nu.
Pe el nu îl invităm.
Din păcate nu au lift.
- Nu-i nimic. - Sunt multe scări.
- Scări abrupte. - Mă descurc.
- Hazel, nu trebuie să... - Mă descurc.
Hai să mergem!
Familia Annei Frank era din Frankfurt, în Germania.
Jurnalul Annei Frank avea să devină celebru.
"E greu în vremurile astea. "
"Mă minunez că n-am renunţat la toate idealurile mele. "
"Par aşa de absurde şi de îndoielnice,"
"şi, totuşi, mă agăţ de ele, deoarece tot mai cred,"
"în ciuda a celor ce văd, că oamenii sunt buni în adâncul sufletului. "
"Îmi este imposibil să-mi clădesc viaţa... "
Mergem?
- Da. - Da.
Hazel, o duc eu.
Nu e nevoie.
Mamă!
Aceasta este biblioteca în spatele căreia s-a ascuns familia Frank.
O iau eu.
Mulţumesc.
"Eram prea tineri ca să facem faţă acestor probleme,"
"dar ei continuau să ne împungă,"
"până când am fost obligaţi să găsim o soluţie. "
Te simţi bine, Hazel?
Da.
Nu te grăbi.
Scuzaţi-ne!
Da?
Da.
"Tânjesc să merg pe bicicletă, să dansez, să fluier, să văd lumea,"
"să mă simt tânără şi să ştiu că sunt liberă. 24 decembrie 1943."
"Şi, totuşi, când mă uit spre cer,"
"simt că lucrurile se vor schimba în bine. "
"Că va lua sfârşit şi această barbarie. "
Te simţi bine?
Da.
Hazel, cred că ajunge.
Nu trebuie să...
Pot s-o fac.
"Totul este aşa cum trebuie să fie. "
"Dumnezeu vrea să îi vadă pe oameni fericiţi.
"Unde e speranţă... "
Hazel.
"... e viaţă. "
Bravo!
Da.
- Te simţi bine? - Da.
Am ajuns, uite!
Eşti bine?
Da. Vai, Doamne!
Mulţumesc.
Singurul membru al familiei Frank care a supravieţuit a fost Otto.
Tatăl Annei.
"În aceste momente,"
"nu pot să mă gândesc la suferinţă,"
"ci la frumuseţea care continuă să existe. "
"Încearcă să-ţi regăseşti fericirea din interior. "
"Gândeşte-te la frumuseţea a tot ceea ce te înconjoară"
"şi fi fericit. "
Bravo!
M-am îndrăgostit de el aşa cum te ia somnul.
Treptat, apoi dintr-odată.
Se termină deasupra genunchiului,
subţiindu-se tot mai mult.
Poftim?
Piciorul.
Ca să ştii la ce să te aştepţi...
Gus,
nu te mai gândi la tine.
Stai puţin.
Nu pot să-o trag. S-a blocat.
Te iubesc mult, Augustus Waters.
Şi eu te iubesc, Hazel Grace.
Foarte, foarte mult.
Augustus, nu pot să respir.
Nu-i nimic.
Hazel.
Ce frumoasă eşti!
Termină!
Nu, eşti aşa de frumoasă...
Sunt foarte norocos.
Eu sunt foarte norocoasă.
Dragul meu Augustus... VIRGINI
tipi de 18 ani cu un picior
a ta, Hazel Grace
Doamne!
Nu pot să cred că i-ai zis "dobitoc".
- Nici eu! - I-ai zis aşa?
Cum ţi-a venit?
Nu ştiu, pur şi simplu.
Eram furioasă.
Ce monstru!
Mamă, a fost îngrozitor.
Şi apoi ce-aţi făcut?
Ne-am dus la casa Annei Frank.
Da?
- A fost grozav. - Incredibil.
A fost foarte frumos.
Şi după aceea?
Ne-am plimbat prin oraş.
Minunat.
Cred că mai avem câteva ore până plecăm, nu?
Să mergem la muzeul Van Gogh?
Cum vrei tu.
Poate că n-o să vizităm totul acum, dar...
Va trebui să ne întoarcem altă dată.
Vrei să nu fi ridicolă, te rog?
Hazel, nu sunt ridicolă.
Sunt optimistă.
D- nă Lancaster?
Da?
Credeţi că eu şi Hazel am putea rămâne puţin singuri?
Sigur, Gus.
Mă duc în cameră
şi voi fi gata să mergem unde vreţi voi să mergem.
Vrei să ne plimbăm?
Ce e?
Înainte să te duci în spital, am avut...
Am simţit o durere în şold.
Mi-au făcut o tomografie
şi s-a aprins ca un brad de Crăciun.
Zona pieptului, a ficatului...
Peste tot.
Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să-ţi spun.
E nedrept.
Se pare că lumea nu e o fabrică de împlinire a dorinţelor.
Ascultă-mă...
Nu-ţi face griji pentru mine, Hazel Grace.
O să mă străduiesc să stau pe aici şi să te plictisesc multă vreme.
Ai dureri?
Nu.
Sunt bine.
Eşti bine?
Okay.
Bănuiesc că nu pot să-ţi cer să nu te gândeşti la asta.
Dar nu te purta cu mine ca şi când aş fi pe moarte.
Nu cred că eşti pe moarte, Augustus.
Ai doar un strop de cancer.
Ar fi absurd
dacă ne-am săruta acum?
Acum?
Probabil.
Frumoasa mea familie (ŞI GUS)
CHIMIOTERAPIE
Ce-ţi fac ochii, Isaac?
Sunt bine.
Singura problemă e că nu-i am în cap.
În afară de asta...
Se pare că eu am cancer în tot corpul.
Aşa că e unu la zero pentru mine, amice.
I- ai scris elogiul funerar?
- Amice. - Ce e?
Ce?
Încă nu i-am spus, Isaac.
Despre ce vorbiţi?
Scuze.
Augustus?
Vreau oratori la înmormântare.
Speram ca tu şi Isaac, dar mai ales tu,
să fiţi atât de amabili şi să scrieţi două rânduri pentru mine.
Mi-ar face mare plăcere.
Mulţumesc.
Ce dulci sunteţi!
Îmi faceţi greaţă.
Sunteţi dezgustători.
Ai vreo veste de la Monica?
Niciuna.
Nu ţi-a scris un mesaj să ştie că eşti bine?
Nici măcar unul.
O urăsc pe fata aia.
Sunt mii de fete pe lume.
Nu vă faceţi griji pentru mine.
La şedinţele de grup, e o fată nouă,
cu două balcoane...
De unde ştii?
Sunt orb, dar nu chiar aşa de orb.
Hazel Grace?
Ai cumva cinci dolari?
Şi acum?
Băieţi?
Simt miros de ouă. Aveţi ouă?
E acolo?
Da.
Am emoţii.
Ai emoţii?
E şi Monica?
Nu mai contează unde e Monica.
Nu e problema ei. E o chestie care te priveşte pe tine.
Okay. Dă-mi un ou!
Hazel Grace,
aprovizionează-mă.
Aprovizionat.
Isaac.
Bine, hai s-o facem!
- Hai că poţi! - Okay. Haide!
N- am auzit nimic.
Nu-i nimic. Mai la stânga.
Să arunc în stânga mea sau spre stânga?
Spre stânga.
- Okay. - Mai spre stânga.
Gus, ar trebui să venim la noapte.
Pentru Isaac e noapte.
Amice, nu sunt surd, sunt doar orb.
Aud când faci mişto de handicapul meu.
- lartă-mă! - Şi nu-mi place.
- Unde să arunc? - Aruncă cu putere.
Da.
- Da! - Da!
Poftim?
Am nimerit!
Acum ştiu exact încotro să arunc.
A fost bestial!
Ţine-o aşa!
Continuă să arunci!
Mai dă-mi ouă, mai dă-mi!
Opreşte-te!
Isaac.
Bună ziua! Sunteţi mama Monicăi?
Da.
Bună ziua, d-nă.
Fata dvs. a fost foarte nedreaptă.
Aşa că am venit să ne răzbunăm.
Nu suntem noi foarte fioroşi,
dar toţi trei la un loc avem cinci picioare, patru ochi
şi două perechi şi jumătate de plămâni funcţionali.
Mai avem şi două duzini de ouă,
aşa că, în locul dvs., aş intra în casă.
- Amice, chiar a ţinut? - Da.
Cel mai tembel discurs pe care I-am auzit... Chiar a ţinut?
Poftim. Stai puţin.
Ce senzaţie plăcută!
Augustus?
Hazel Grace.
Bună!
Doamne! Bună. Te iubesc.
Sunt la benzinărie.
Unde?
S- a întâmplat ceva.
Trebuie...
Poţi să vii? Poţi să vii să mă ajuţi?
Gus!
Gus.
Ce s-a întâmplat, dragule?
Uite!
Gus, s-a infectat.
Respiră adânc.
Gus, trebuie să chem ajutoare.
Nu, nu. Nu chema salvarea. Te rog.
Nu-i suna pe ai mei şi nu chema salvarea.
N- o să te iert dacă îi suni.
Gus, ce căutai aici?
Ce căutai aici?
Voiam să-mi cumpăr ţigări.
Nu ştiu unde am pus pachetul.
Cred că I-am pierdut sau mi I-au luat, dar...
Voiam să fac ceva pentru mine, înţelegi?
Voiam s-o fac singur.
- Trebuie să chem salvarea. - Nu!
Trebuie.
Nu!
Alo? 911? Avem nevoie de o ambulanţă.
Mă urăsc!
Mă numesc Hazel Grace Lancaster.
Grăbiţi-vă, vă rog!
Suntem într-un Jeep argintiu, la benzinărie.
Aş vrea să spun că Augustus Waters şi-a păstrat simţul umorului până la sfârşit.
Că nu şi-a pierdut curajul niciun moment.
Dar nu s-a întâmplat aşa.
Ce tare doare!
Ce prost sunt!
Scumpule, e în regulă.
Hazel?
Îmi spui o poveste?
O poveste?
Sau o poezie?
Chiar ştiu o poezie.
Mi-o spui?
Roaba roşie de William Carlos Williams.
"Atât de multe depind De o roabă roşie"
"Sclipind cu picăturile de ploaie"
"Lângă găinile albe. "
Gata? Asta e tot?
Nu, bineînţeles că nu.
"Atât de multe depind... De cerul albastru"
"Ce se deschide între ramuri"
"Şi atât de multe depind de... De tubul transparent"
"Ce ţâşneşte din burta Unui băiat cu buze vineţii"
"Atât de multe depind"
"De acest observator al universului"
Cum se simte?
A avut o noapte grea, Hazel.
Are tensiunea mică.
Inima...
Şi chimioterapia?
Nu i-o mai fac.
Pot să-I văd?
Îi spunem că ai venit.
- Da. - Okay.
Da.
O să stau pe aici, dacă nu vă supăraţi.
Sigur că da.
la-o încet.
Aşa, băiete.
- Bine? - Gata, scumpule.
Okay.
Bună!
La ce te gândeşti?
La uitare.
Ştiu că e o chestie copilărească, dar...
Am crezut mereu că voi fi un erou.
Am crezut că voi avea de povestit lucruri măreţe.
Care vor fi publicate în toate ziarele...
Trebuia să fiu o persoană specială.
Eşti special, Augustus.
Da, ştiu. Dar...
Înţelegi ce vreau să spun.
Înţeleg ce vrei să spui, dar nu sunt de acord cu tine.
Ştii obsesia ta de a-şi aduce lumea aminte de tine?
Nu te supăra!
M- am supărat!
M- am supărat fiindcă eu cred că eşti special. Nu-ţi ajunge?
Tu crezi că viaţa are un sens
doar dacă îşi aminteşte lumea de tine, doar dacă te iubeşte toată lumea.
Ştii ceva, Gus? Asta e viaţa ta, bine?
Cu asta te alegi.
Te alegi cu mine, cu familia ta şi cu lumea asta, atât şi nimic mai mult.
Şi, dacă nu-ţi ajunge, îmi pare rău, dar nu e puţin.
Fiindcă eu te iubesc.
Şi o să-mi amintesc de tine.
lartă-mă! Ai dreptate.
Mi-aş dori să te facă fericit asta.
Hei!
E o viaţă bună, Hazel Grace.
Şi nu s-a terminat încă.
Augustus.
Una dintre convenţiile mai puţin făţarnice din lumea cancerului
e cea cunoscută drept "última zi bună",
când ai impresia că declinul inexorabil s-a oprit brusc
şi când durerea, pentru puţină vreme, devine suportabilă.
Problema este, desigur, că n-ai de unde să ştii
că última ta zi bună e última zi bună.
În acel moment, e o altă zi decentă.
Bună, Augustus!
Bună seara, Hazel Grace!
O întrebare rapidă.
Mi-ai scris cumva elogiul funerar pe care ţi-I cerusem?
Se poate.
Crezi că îţi poţi face drum încoace,
direct în Sufletul lui lisus, în următoarele minute?
Poate. S-a întâmplat ceva?
Te iubesc, Hazel Grace.
Pot lua cheile de la maşină?
Unde te duci? Punem masa.
Trebuie să plec.
Hazel, nu se poate, n- ai mâncat nici la prânz.
Nu mi-e foame.
Hazel, nu poţi să nu mănânci.
Nu mi-e foame niciun pic.
Ştiu că Gus nu e bine, dar tu trebuie să ai grijă de tine.
N- are nicio legătură cu Gus.
Atunci, menţine-te sănătoasă.
Vino să mănânci puţin, scumpo.
"Să mă menţin sănătoasă"?
Nu sunt sănătoasă şi o să mor curând.
Îţi dai seama? Sunt pe moarte, iar tu vei trăi
şi nu vei avea de cine să ai grijă,
nu vei mai fi mamă şi îmi pare rău,
dar eu n-am ce să fac.
Pot să plec acum?
De ce-mi vorbeşti aşa?
Tu ai spus-o.
Despre ce vorbeşti?
La terapie intensivă.
Hazel...
Nu e adevărat. M-am înşelat.
Bine?
Chiar dacă vei muri...
"Când. "
Chiar şi când vei muri,
voi rămâne mama ta.
E cel mai frumos lucru care mi s-a întâmplat.
De asta mă tem cel mai mult, mamă.
Când n-o să mai fiu,
viaţa nu va mai însemna nimic pentru tine.
O să rămâi în casă şi o să te uiţi pe pereţi
sau o să-ţi faci felul...
Scumpo, nu vom face aşa ceva.
Pierderea ta...
Ne va durea îngrozitor.
Dar tu, mai bine ca oricine, ştii că se poate trăi cu durerea.
Pur şi simplu se poate.
Mă duc la cursuri de servicii sociale.
Poftim?
Dacă ceea ce ni s-a întâmplat nouă
îi poate ajuta pe alţii, dacă pot da sfaturi altor familii...
Mamă, de ce nu mi-ai spus?
Nu voiam să te simţi părăsită.
Să mă simt părăsită?
Este...
Este cea mai bună veste.
Du-te!
Bine?
Scumpa mea...
Tot înainte, da.
Puţin la stânga.
- E o treaptă? - Da. Întinde mâna.
E un podium la dreapta.
Da, perfect.
Frumos.
Bună!
Ai întârziat.
Ce faci? Arăţi uluitor, Hazel Grace.
Nu-i aşa?
Ce se întâmplă aici?
Spune-i, Gus!
Voiam să asist la înmormântarea mea.
Eu sper să pot asista în calitate de fantomă, dar...
În caz că n-o să se întâmple,
m- am gândit să organizez o pre-înmormântare.
Gata?
Augustus Waters a fost un ticălos încrezut.
Dar I-am iertat.
Nu fiindcă arăta extrem de bine
sau fiindcă avea doar 19 ani, când ar fi trebuit să aibă mult mai mult...
18 ani, amice.
Haide, omule, ce naiba?
Mă gândeam că-ţi mai rămâne de trăit. Şi nu mă mai întrerupe!
M- ai întrerupt în mijlocul elogiului. Tu erai mort.
Când viitorii oameni de ştiinţă
vor veni la mine acasă cu ochi robotizaţi
şi îmi vor spune să-i probez,
o să le zic să mă scutească, fiindcă...
Fiindcă, Gus, nu vreau să văd o lume în care nu eşti tu.
Nu vreau.
Nu vreau să văd o lume fără Augustus Waters.
După ce le spun punctul de vedere, o să-mi pun ochii,
fiindcă sunt ochi robotizaţi.
Sună grozav.
Şi nu ştiu...
E foarte greu.
Baftă!
Da.
Hazel, mă ajuţi?
Puţin mai la dreapta.
Da, întoarce-te. la loc. Aşa.
E rândul tău, Hazel Grace.
Bună!
Mă numesc Hazel Grace Lancaster.
Augustus Waters a fost iubirea imposibilă a vieţii mele.
Am trăit o poveste de dragoste intensă
şi probabil n-o să reuşesc să spun mai mult de o frază,
fără să izbucnesc într-un plâns necontrolat.
Ca toate poveştile de dragoste adevărate,
şi a noastră va muri odată cu noi.
Aşa cum e normal.
Am sperat ca el să-mi facă mie elogiul funerar.
Fiindcă nimeni altul nu...
Nu.
N- o să vorbesc despre dragostea noastră, pentru că nu pot.
O să vorbesc despre matematică.
Nu sunt o matematiciană, dar ştiu un lucru.
Există o infinitate de numere între zero şi unu.
Există 0,1 apoi 0,12 apoi 0,112 şi...
Şi o serie infinită de alte numere.
Desigur, există o serie infinită mai mare de numere între zero şi doi
sau între zero şi un milion.
Unele infinităţi sunt pur şi simplu mai mari decât altele.
Ne-a spus-o un scriitor care ne plăcea amândurora.
Mi-aş dori mai multe numere
decât ştiu că o să am.
Şi, Dumnezeule,
cât mi-aş dori ca Augustus Waters să aibă parte de mai multe zile.
Dar, Gus,
iubirea mea,
n- am cuvinte să-ţi spun cât îţi sunt de recunoscătoare
pentru mica noastră infinitate.
Aşteaptă...
Mi-ai oferit o veşnicie
într-un mănunchi de zile.
lar, pentru asta, îţi sunt...
Îţi sunt recunoscătoare pentru totdeauna.
Te iubesc din tot sufletul.
Şi eu te iubesc.
Augustus Waters a murit opt zile mai târziu la terapie intensivă.
Când cancerul, ce pusese stăpânire pe trupul său,
i- a oprit inima, care era şi ea stăpâna trupului său.
A fost cumplit de greu.
Totul.
Fiecare secundă era mai dureroasă ca cea dinainte.
La urgenţă ţi se cere mai întâi
să-ţi evaluezi durerea pe o scară de la unu la zece.
Mi-au cerut acest lucru de sute de ori
şi îmi amintesc că, odată,
când nu mai puteam respira de durere şi îmi simţeam pieptul în flăcări,
asistenta mi-a cerut să-mi clasific durerea.
Neputând scoate un cuvânt, am ridicat nouă degete.
Mai târziu, când am început să mă simt mai bine,
asistenta a venit şi mi-a spus că sunt o luptătoare.
"Ştii de unde ştiu?", m-a întrebat.
"Fiindcă ai ridicat nouă degete în loc de zece. "
Dar nu era adevărat.
N- am ridicat nouă degete pentru că eram curajoasă.
Am ridicat nouă degete pentru că-I păstrasem pe al zecelea pentru mai târziu.
Şi acum venise acel moment.
Acesta era acel zece cumplit de dureros.
"Nu mă voi teme de rele pentru că Tu eşti cu mine... "
"Toiagul Tău şi Varga Ta, acestea m-au mângâiat. "
"Gătit-ai masă înaintea mea, împotriva celor ce mă necăjesc. "
"Uns-ai cu untdelemn capul meu şi paharul Tău este adăpându-mă ca un puternic. "
"Şi mila Ta mă va urma în toate zilele vieţii mele,"
"ca să locuiesc în casa Domnului,"
"întru lungime de zile. "
Augustus Waters a înfruntat boala cu sârg ani de zile.
A dus o luptă curajoasă, iar forţa lui...
Numai tâmpenii, nu-i aşa, micuţo?
...a fost o sursă de inspiraţie pentru noi toţi.
Domnului să ne rugăm!
Îţi mulţumim Ţie, Doamne, pentru viaţa lui Augustus Waters...
Trebuie să ne prefacem că ne rugăm.
...pentru forţa şi curajul său.
Doamne, Te rugăm să fii alături de noi azi, să ne fii aproape
ca să alini durerea prietenilor şi a familiei lui.
Îţi mulţumim pentru prezenţa Ta, Doamne!
În numele lui lisus Hristos să ne rugăm.
Amin!
O să spună câteva cuvinte prietena specială a lui Gus,
Hazel Lancaster.
Nu că ar avea vreo importanţă, dar eram iubita lui.
E un citat frumos acasă la Gus care spune:
"Unde nu-i ploaie, nu-i curcubeu. "
Chiar şi în ultimele zile...
Nu credeam ceea ce spuneam.
Reuşea mereu să zâmbească.
Dar nu-i nimic.
Ştiam că aşa era corect.
Mi-am dat seama că înmormântările nu sunt pentru cei morţi.
Sunt pentru cei vii.
Vrei să vin cu tine?
Nu, sunt bine.
Vreau să conduc puţin singură.
Te iubesc.
A fost un elogiu frumos.
Ne vedem mai târziu. Ai grijă cum conduci.
Okay.
Pot să urc?
"Omnis cellula e cellula. "
Eu şi cu băiatul tău, Waters, ne-am scris mult în ultimele sale zile.
Acum citiţi corespondenţa de la admiratori?
N- aş zice că era un admirator.
Nu putea să mă sufere.
Dar a insistat să vin la înmormântarea lui
şi să-ţi spun ce s-a întâmplat cu Anna şi cu mama ei,
aşa că uite-mă.
Acesta e răspunsul tău: "Omnis cellula e cellula. "
"Viaţa ia naştere din viaţă. "
N- am chef de aşa ceva.
Nu vrei o explicaţie?
Nu.
Vă mulţumesc. Vă doresc o viaţă frumoasă!
Îmi aduci aminte de ea.
Multora le aduc aminte de multă lume.
Fiica mea avea opt ani.
Şi a rezistat cu curaj multă vreme.
Avea leucemie, ca Anna?
Exact ca Anna.
Îmi pare rău pentru pierderea suferită.
Şi mie îmi pare rău pentru a ta. Şi pentru că v-am stricat călătoria.
Nu ne-aţi stricat călătoria.
A fost o călătorie minunată.
Cunoşti cumva Problema Vagonului?
Este un experiment conceptual din domeniul eticii,
cunoscut drept Problema Vagonului.
Philippa Foot a fost un filozof englez...
Doamne!
Hazel, încerc să-ţi explic ceva.
- Încerc să-ţi ofer ce vrei. - Nu-mi oferiţi nimic!
Sunteţi un beţiv şi un ratat,
şi vreau să coborâţi din maşină,
ca să mă duc acasă, să rămân singură şi să plâng!
Vei vrea să citeşti asta.
Nu vreau să citesc nimic. Coborâţi imediat din maşină!
- Vă rog să coborâţi! - Okay.
Pot să intru?
Îmi pare extrem de rău.
Ştiu.
A fost o onoare, totuşi, nu-i aşa?
Să-I iubeşti...
Îţi faci o idee în legătură cu ce simţim noi.
Hazel?
Te caută un prieten.
Ştii dacă a suferit mult?
Se pare că s-a chinuit să respire mult timp,
apoi şi-a pierdut cunoştinţa.
N- a fost plăcut.
E nasol să mori.
Gus te-a iubit mult, ştii, nu?
Ştiu.
Trăncănea întruna despre asta.
Da.
Era enervant. Vorbea numai despre tine.
Mie nu mi se părea enervant.
Ştiu că ţie nu ţi se părea.
Ai primit scrisoarea de la prietenul tău scriitor?
Nu e prietenul meu.
De unde ştii de scrisoare?
Am vorbit cu el la cimitir
şi mi-a zis că a bătut drumul până aici ca să-ţi dea o scrisoare.
Nu mă mai interesează.
N- am de gând să mai citesc nimic scris de ticălosul ăla.
Nu el a scris-o, ci Gus.
Poftim?
Se pare că Gus a scris ceva şi i-a trimis lui Van Houten.
Doamne!
D- le Van Houten, eu sunt un om bun, dar un scriitor execrabil.
Dvs. sunteţi un om execrabil, dar un scriitor bun.
Cred că am face o echipă bună.
Nu vreau să vă cer favoruri,
dar, dacă aveţi timp, şi, din câte am văzut, aveţi din belşug,
vă rog să-mi corectaţi asta.
E un elogiu funerar pentru Hazel.
M- a rugat să i-I scriu şi încerc s-o fac.
Dar n-ar strica puţină originalitate.
Problema e că vrem cu toţii ca lumea să-şi aducă aminte de noi.
Hazel e altfel.
Hazel cunoaşte adevărul.
Ea n-a vrut milioane de admiratori. A vrut doar unul.
Şi I-a avut.
Poate că n-a fost iubită multă vreme, dar a fost iubită intens.
Şi nu e mai mult decât i se întâmplă majorităţii?
Când i-a fost rău lui Hazel, ştiam că sunt pe moarte,
dar n-am vrut să-i spun.
Era la terapie intensivă, unde m-am strecurat zece minute,
şi m-am aşezat lângă ea înainte să mă prindă cineva.
Avea ochii închişi, pielea palidă.
Dar mâinile rămăseseră mâinile ei.
Calde, cu unghiile date cu ojă albastru închis...
Şi i le-am ţinut strâns.
M- am forţat să-mi imaginez o lume fără noi
şi mi s-a părut o lume fără niciun sens.
E aşa de frumoasă...
Nu mă satur să o privesc.
Nu încerci să fi mai deştept ca ea
fiindcă ştii că ea e mai deşteaptă.
E nostimă fără să fie răutăcioasă.
O iubesc.
Doamne, cât o iubesc!
Sunt norocos că o iubesc, Van Houten.
Nu poţi să alegi dacă vei suferi în viaţă,
dar poţi să alegi cine să te facă să suferi.
lar mie îmi plac alegerile mele.
Sper ca şi ei să-i placă ce a ales.
Okay, Hazel Grace?
Okay!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/kj9e Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari