** CINCI PRIETENI ÎN VIAŢA DE APOl **
Aceasta este o poveste despre un om pe nume Eddie,
...şi începe cu sfârşitul, odată moartea lui Eddie.
S- ar putea să ţi se pară ciudat să începi o poveste cu un sfârşit,
dar toate sfârşiturile sunt de asemenea începuturi
doar ca nu o ştim la momentul respectiv.
Ai pierdut asta?
Presupun că ar trebui să cobor să ţi-I dau, nu?
Aşa mă gândeam şi eu.
Îţi place balonul acesta?
Atunci ţine-I bine.
- Mulţumesc "Eddie întreţinătorul". - Doar Eddie.
Dar pe cămaşa ta scrie "Eddie întreţinător".
Păi, Eddie e numele meu, "îngrijitor" e meseria mea.
Du-te la tatăI tău.
Cu ani în urmă oamenii considerau Ruby Pier un loc magic şi misterios.
Cândva chiar şi Eddie a simţit asta.
- Ce vom repara azi tată? - Nu ştiu Eddy, orice e stricat.
- Gracey, cum e Tricks. - E bine.
- Buna Eddie. - Ai grijă de băiat pentru mine, te rog.
- Sigur, cât vei lipsi? - Nu mult.
Hai Eddie, vrei sa repari ceva pentru mine?
- L-ai reparat? - Ca şi nou tată.
- Unde e fratele tău? - Nu ştiu.
Atunci găseşte-I.
Ce e cu voi doi, ar fi trebuit să fie aici până acum.
- Ce naiba ai păţit? - Nişte tipi, mi-au luat haina.
Ce mai aştepţi, ocupă-te de asta!
Uşurel Eddie.
Nu iar, uită-te la tine, sângerezi.
I- ai prins?
Despre ce vorbeşti? Tu I-ai pus să facă asta?
Te-am întrebat dacă i-ai prins.
Da.
Bun băiat.
Chestia asta cu bătaia trebuie să înceteze.
Vrei să ajungi inginer, nu?
Cum vei ajunge inginer când mâinile îţi sunt nenorocite?
- Eddie e prea prost să fie inginer. - Fii atent!
Terminaţi! Dacă va continua războiul din Europa,
veţi fi norocoşi să aveţi o slujbă de doi bani ca a mea.
- Eddie, Eddie eşti acolo? - Da Dom.
Eddie, avem nevoie de cheile de la poarta 16.
Sunt pe drum.
Ultima oră din viaţa lui Eddie, a trecut ca toate celelalte.
Dacă ar fi ştiut că va muri, poate că ar fi făcut ceva diferit.
Dar câţi dintre noi ştiu vreodată.
- Eddie întreţinătorul? - Doar Eddie.
Eddie, poţi...
Hai puştoaico, n-am toată ziua la dispoziţie.
Poţi să-mi faci un animal?
- Unde e mama ta? - E acolo, mâncând.
- Fără tine? - Stă cu iubitul ei.
Asta e partea care îI face să meargă, priveşte.
- E un iepure! - Da, iepure.
- Mulţumesc. - Du-te şi arată mamei tale ce ai.
Eddie mergea cu fiecare carusel din Ruby Pier o dată pe săptămână,
ca sa fie sigur că sunt în regulă.
Făcea asta de atât de mult timp încât putea auzi necazul apropiindu-se,
în şuruburile şi piuliţele din motoare şi frâne.
Copiii îI plăceau pe Eddie, dar adolescenţii îi dădeau dureri de cap.
Termina-ţi!
De multe ori se gândea că acesta nu e un mod de a îmbătrâni pentru un om,
dar asta era viaţa sa, "Eddie îngrijitorul" îi spuneau.
Şi era un adevărat îngrijitor.
Pot să plec acum, tată?
E reparat?
E reparat.
la asta!
Te antrenezi pentru a omorî toată viaţa.
Bună ziua domnule Shade.
Dacă ai nişte marunţiş nu-I folosi în felul acesta.
- E ultimul meu bănuţ. - L-ai văzut pe tatăI tău atunci?
Noi am fost în război împreună.
Părerea mea despre război e că nu trebuie să gândeşti.
Tragi şi tragi, iar apoi te rogi să te întorci acasă.
Gândirea te duce la moarte.
Eddie, maşinăria e stricată. Haide Eddie.
Gata băieţi.
- Jonglează! - Da Eddie, jonglează.
Bine, bine. Dă drumul la bila magică.
Cum reuşeşte oameni buni, cel mai grozav spectacol din lume.
Uitaţi-vă la el oameni buni şi veţi fi uimiţi.
Scuză-mă.
- Scuză-mă! - Ce este?
Eu şi cu prietenele mele căutam băuturile acelea cu lămâie!?
Da, sunt chiar acolo lângă carusel. Dar e închis.
Însă eu pot repara asta.
Deci ai cheie pentru toate standurile cu mâncare?
Am cheie pentru orice.
Ca să fiu sincer, sunt cheile tatălui meu, el e îngrijitorul.
Repară lucruri, eu doar îI ajut pentru a aduna bani suficienţi
ca să urmez şcoala de ingineri.
După armată bineînţeles.
- Te-ai înrolat? - Da, săptămâna trecută.
Trebuie să-mi fac partea.
Trebuie să mă întorc, altfel prietenii mei vor crede ca înot în ocean.
Suvenir.
Nu-ţi ştiu numele.
- Marguerite. - Eu sunt Eddie.
Mersi pentru băutură, Eddie.
- E sărbătoritul! - La mulţi ani, sefu'!
Haide Eddie, trăieşte momentul, avem o aniversare, cât... o dată pe an!?
Cam aşa ceva.
Cât de bătrân eşti?
Bătrân.
Sper să ajung şi eu la fel de bătrân ca tine.
De ce?
Dom, pune uneltele în locurile corespunzătoare,
sunt etichetate cu un motiv.
Săptămâna viitoare eu şi cu Maria mergem în Miami, cu ocazia aniversării noastre.
- Ai fost vreodată în Miami? - Eu nu am fost nicăieri,
fără să fiu trimis cu o puşcă.
- Cumpără soţiei tale ceva frumos. - Eşti sigur?
Mersi.
Marguerite, vrei să faci onorurile?
- De la cine e asta? - Nu ştiu.
- Arăţi frumos în seara asta. - Mulţumesc.
- Eddie, îţi este frică? - Nu.
- Mie mi-ar fii frică. - Păi, mergi să lupţi şi să mori.
Priveşte altfel lucrurile, măcar voi merge şi voi vedea locuri îndepărtate.
Întotdeauna mi-am dorit să fac asta.
Eu nu am fost mai departe de 5 mile de aici.
- Nici eu, dar asta se va schimba. - Serios?
Da, n-o să-mi petrec tot restul vieţii la Ruby Pier.
Marguerite...
- Nu trebuie să-mi ceri. - Nu?
- Ce să-ţi cer? - Să aştept.
- Numai să nu mori, bine? - Nu, nu voi muri.
- Eddie, Eddie! - Văd, văd, urcă acolo.
Toată lumea să stea calmă.
- Cine mai e acolo cu tine? - Willy.
Bine, spune-i lui Willy să elibereze bările de siguranţă.
Trimite jos căruciorul acela.
Hidraulice, angrenaje... cablul.
E cablul!
Va cădea! Daţi-vă înapoi.
Toţi, înapoi va cădea.
Daţi-vă înapoi, va cădea, mişcaţi-vă.
Aceasta este o poveste despre un om pe nume Eddie.
Dar sfârşitul vieţii sale, a fost doar începutul.
Eddie nu a văzut nimic din ultimul său moment pe Pământ.
Nu a simţit nici o durere în moartea sa.
Tot ce a simţit a fost lumină şi calm,
ca şi cum fiecare durere pe care a suportat-o a fost îndepărtată.
lar atunci s-a trezit.
Ce ziceţi de el, doamnelor şi domnilor, aţi mai văzut vreodată ceva mai urât?
Uitaţi-vă bine la acest săIbatic ce nu face parte din rasa umană.
Din cele mai îndepărtate colţuri ale lumii,
vă aducem acest tragic suflet pentru examinarea dvs.
Bună Edward, te-am aşteptat.
Eddie mai văzuse acest om în viaţa sa.
Nu ştia de ce îI vedea din nou.
Corpul tău se simte ca a unui copil, nu?
De ce nu pot vorbi?
Erai un copil când m-ai cunoscut, din cauza asta.
Începi aici cu aceleaşi lucruri ca şi pe Pământ.
Nu puteai să vorbeşti când ai venit la început,
mica lecţie a lui Dumnezeu presupun.
Speră să asculţi.
Spune-mi ceva, "Biciul taurului"...
...mai este cel mai rapid rollercoaster din lume?
Mă gândeam eu, nimic nu se schimbă aici,
mi-e teamă că nu e nici o apariţie din nori.
Da, ai murit.
Într-un accident.
Cu cât timp în urmă?
Un minut, o oră, o mie de ani.
Unde eşti? Unde crezi?
În Rai.
Sunt cinci oameni pe care îi întâIneşti în Rai, Edward,
fiecare dintre noi a fost în viaţa ta cu un motiv.
Oamenii îşi imaginează Raiul ca o grădină a Edenului, cu munţi, râuri.
Dar ce este peisajul fără înţelegere?
Când am murit, viaţa mea a fost iluminată de alţi cinci,
iar apoi am venit aici să te aştept pe tine,
ca să-ţi spun povestea mea, ce devine o parte din a ta.
Ai dansat vreodată aici?
Eu nu am dansat niciodată cu o femeie.
Am fost un băiat timid, şi un om timid, totul mă speria.
Un chimist, pentru problema mea, mi-a dat nitrat de argint, ştii ce e?
O otravă în ziua de azi, dar nu eram atât de deştepţi pe atunci.
Am băut-o şi văzând că nu a funcţionat, am băut mai mult.
Mi-a transformat pielea de culoarea asta, un efect secundar, permanent mă tem.
Viaţa mea ca om se terminase, viaţa mea ca ciudat numai ce începuse.
Am avut multe nume, "Algeria", "Tarzania",
dar nu am fost în nici unul din acele locuri.
Mă făcea să mă simt exotic.
Într-o vară am venit aici, Ruby Pier.
Ocean, nisip, puteam să mă plimb dimineaţa până veneau clienţii,
puteam să simt briza mării ca un om normal.
Am fost fericit aici până în ziua în care am murit.
Vezi Edward, acesta nu este Raiul tău,
este al meu.
Ce te-a omorât?
Tu ai făcut-o.
Vezi băiatul?
Vezi omul din maşină?
Era abia a doua oară.
Îmi plăcea atât de tare la volanul unui automobil.
Ce era să-i fac baieţaşului aceluia,
sângele îmi accelera,
inima nu îmi era puternică, şi a cedat.
Poliţia a scris atac de cord, pe hârtiile oficiale.
Nimeni nu a văzut, nimeni nu a ştiut.
Nimeni nu dă mare atenţie ciudatului, chiar şi când moare.
Oamenii îşi continuă vieţile.
Vezi acum de ce eşti aici, băieţaşule?
Dumnezeu să mă ajute dl. nu am vrut.
Tu ai murit, iar eu nu am ştiut.
Păi cum ai fi putut să ştii, erai doar un copil.
- Deci acum trebuie să plătesc, nu? - Să plăteşti?
Pentru păcatul meu, din cauza aceasta sunt aici, nu?
Dreptate.
Nu,tu eşti aici ca eu să te pot învăţa ceva.
Fiecare din cei cinci oameni ai tăi are ceva de genul acesta să-ţi arate.
Să te ilumineze, ca ceea ce nu ai înteles în viaţă să înţelegi acum.
- Linişte! - Nu te mai plânge.
Dar e ziua mea, nu vreau să merg.
Câteodată trebui să faci lucruri pe care nu vrei să le faci.
Îmi amintesc de asta, trebuia să mergem la o înmormântare.
- Dar e ziua mea. - Ce am spus, am spus să taci din gură.
Mamă...
Haide fiule.
Nu am atras o mulţime prea mare în ziua aceea.
Nu e drept, eu cu prostia mea alergând acolo,
eu ar fi trebuit să fiu cel ucis... nu tu.
Dreptatea nu guvernează în moarte şi viaţă,
dacă ar fi aşa, nici un om bun nu ar muri tânăr.
În timpul meu pe Pământ, au murit, de asemenea oameni în locul meu.
Nu sunt acte la întâmplare, suntem toţi conectaţi.
- Vin lucruri bune din asta. - Bune? Ce lucru bun a venit din asta?
Ai murit.
Păi... tu ai trăit.
Dar abia te cunoşteam, eram străini.
Străinii sunt familia ce urmează s-o cunoşti.
- Plec acum, Edward. - Stai.
Fetiţa de la dig, am încercat s-o salvez, i- am simţit mâinile, trăgând-o,
nu-mi mai aduc aminte nimic după asta.
Am salvat-o? Sau şi ultimul lucru pe care I-am făcut a fost un eşec?
Nu pot să-ţi răspund la întrebare.
Atunci viaţa mea a fost o pierdere de timp.
Nici o viaţă nu e o pierdere de timp.
Vor mai fi şi alţii.
Pot să te întreb unde te duci?
Nicăieri.
- Nu pot să dorm. - Nici eu.
- Când crezi că vor redeschide locul acesta? - Nu ştiu, întreabă poliţia.
Tot nu-mi vine să cred, ştii?
Întotdeauna am crezut că e prea încăpăţânat ca să moară.
Era un al 2-lea Rai pentru Eddie.
Numai că Rai, nu e cuvântul pe care I-ar fi ales.
Corpul lui se simţea mai bătrân acum, mai puternic,
şi alerga cu paşii puternici şi măsuraţi ai unui soldat.
Pojărel, dureri de cap, febră tifoidă.
Niciodată nu am aflat ce înseamnă febră tifoidă.
Toate gloanţele acelea, prin toate bolile acelea,
şi eu tot mor aici, sănătos ca un cal.
Nu mi se pare corect, nu?
Îmi scuteam braţul de toate înţepăturile.
Cine eşti?
Cum ţi se par merele? Haide, a fost amuzant!
Coboară.
Urcă tu.
Nu vrei să te uiţi în jos, îţi va provoca ameţeală.
Ţi-au explicat regulile, soldat?
- Sunt mort. - Ai nimerit-o bine.
- Tu eşti cea de-a doua persoană? - Şi pe asta ai nimerit-o bine.
Ţi-ai lăsat în urmă cascheta şi armă, nu că ţi-ar fi de prea mare ajutor aici.
- Căpitane? - Afirmativ.
Pariez că nu te aşteptai la mine, nu?
Războiul îi schimbă pe oameni, îi umple cu frică, cu vitejie, cu simţul aventurii.
"Goldielocks", îţi va trebui mai mult decât atât
ca să arăţi la fel de bine ca mine, ştii asta, nu?
Eddie a vrut să vadă o lume mai departe de Ruby Pier,
şi pentru o vreme, a văzut.
Dog06 aici Able06, terminat.
Dog06, dacă recepţionaţi rupeţi grupul, terminat.
Haide Robozo, slăbănogu-le, ţine pasul.
E cald, şi am toate lucrurile acestea, în plus, de cărat.
- Îmi pare rău dragă, ai o pată pe rochiţă? - Termină!
- Nu pot... - Nu poţi?
Cum adică nu poţi? Ai de gând să stai acolo?
Ridică-te!
Opreşte-te, înainte să omori pe cineva, am o idee mai bună.
Dă-mi rucsacul tău, Robozo.
Te întrec până la căpitan, eu îi car rucsacul,
pierzătorul trebuie să-I care până la înserare.
- Bine "Goldielocks", s-a făcut. - Eşti sigur că poţi face asta Eddie?
Ai mers vreodată cu un rollercoaster?
- Haide Robozo. - Fugi.
Spune-ţi rugăciunile, amice.
- Ce faceţi, dobitocilor? - E o întrecere, căpitane.
O întrecere? Acela e câmp deschis.
La 3.
1... 2...
Uită-te la Eddie cum se duce.
Daţi-vă înapoi, deschideţi focul.
Eddie!
Căpitane, chiar eşti tu.
- Uită-te la tine, arăţi... - Ca şi ultima dată când m-ai văzut.
Vezi, timpul nu e ceea ce crezi tu că e puştiule, şi nici moartea.
Ai dreptate, nu-i nici un motiv să scuipi aici, nu-i nici un motiv să fumezi.
Obiceiuri vechi presupun.
Căpitane, domnule...
Nu-i nici un motiv nici pentru asta, dar se acceptă.
Căpitane, e un fel de greşeală la mijloc, adică eu nu am ce căuta aici.
Nu am făcut nimic deosebit în viaţă, nu am fost nicăieri,
nu am realizat nimic ce ar merita ţinut minte.
- Nu ţi-ai putut găsi o slujbă. - Nu, nu am avut o slujbă.
Ţi-am spus, reparam lucrurile la un parc de distracţii.
- Ruby Pier. - Ruby Pier.
Este locul despre care ne povesteai mereu, nu?
Urma să mergem toţi acolo când războiul se termina.
"Curse gratuite cu cele mai frumoase fete, în tunelul dragostei. "
Aşa e.
Ai mai văzut vreunul din băieţii aceia? Mortin, Smithy?
Mortin, Smithy...
- Schimbă partea, haide. - Grenada!
Eddie a învăţat rugăciunile tăcute ale războiului.
A învăţat să reziste zile întregi fără odihnă şi nopţi fără somn.
A învăţat cum să ia un prizonier, dar nu cum să devină unul.
lar apoi, într-o noapte, în Filipine, a învăţat şi asta.
- Ce e asta? - Taci.
Nenorociţii.
- Eddie!? - L-ai auzit pe căpitan, taci.
Doamne, o să ne omoare.
Nu am mai văzut nici unul din băieţii aceia după război.
Oamenii pierd legătura.
Deci, te-ai întors în parcul acela, ţi-ai reluat slujba, iar apoi?
Apoi nimic, nu am plecat niciodată, am vrut, dar...
lucrurile nu au mers niciodată.
Banii, piciorul; nu mi-am scos niciodată războiul din cap.
Poate că nici nu trebuia.
Robozzo.
la-I pe acesta.
Încă o supă, bine campionule? Fă asta pentru mine.
Ce este?
În gaura asta de şobolani? Ar putea fi orice.
- Nu putem să-i lăsăm mâncarea jos. - Care mâncare?
- Îngheţ, Doamne. - Uşor prietene, uşor.
- Unde este toată lumea? - Pierd războiul acesta.
Cât de disperaţi trebuie să fie ca să ne pună pe noi să facem asta?
- Cât mai e? - Nu mult.
Fac săpături cu butoaiele de benzină.
Şi?
Benzina arde toate dovezile, ne sapă mormintele.
E bolnav.
E bolnav, nenorocitule.
Nu. Nu!
Obişnuiam să mă rog deseori în timpul războiului.
Luam poza lui Marguerite, şi făceam înţelegeri cu Dumnezeu.
Spuneam: "Îţi mai dau o săptămână ca soldat, Tu mai dă-mi o săptămână cu ea. "
"Îţi mai dau o lună în viaţa asta, Tu mai dă-mi una în aceea. "
Obişnuiai?
M- am oprit în noaptea în care I- au împuşcat pe Robozo.
La tot ce mă puteam gândi după aceia era să plec.
Urma să am grijă de mine, dacă reuşeam într-o bucată.
Dar asta nu s-a întâmplat, bineînţeles.
Ştii ce e cel mai ciudat?
Sunt mort, dar mă simt sănătos, mai puternic decât am fost vreodată.
M- ai jonglezi?
Căpitane.
Căpitane, cred că avem o şansă aici.
- Despre ce vorbeşti? - Pot să jonglez.
- Ce? - Pot să jonglez pietrele acelea.
Tu, vino aici. Eu pot să jonglez.
Da, lasă-mă pe mine să încerc.
Da, îţi place asta? Da, vezi?
Bine, mai dă-mi una. Da, pot s-o fac.
E bun.
Destul de bine, nu? Vezi, pot să jonglez.
Patru. Da, patru pietre, pot.
- Eu îI iau pe cel de mai aproape de uşă. - Doar dă-mi o şansă.
Da, aici.
Ne dau pietre.
E în regulă, ne distrăm puţin.
Uitaţi-vă la asta, nu e ceva deosebit doamnelor şi domnilor?
Eu îI iau pe cel din stânga.
Speedy, tu ia-I pe cel din dreapta.
Gata pentru 4?
Sunteţi pregătiţi pentru 4?
Bine, la numărătoarea mea. 1... 2... 3... 4
Pentru Robozo.
Era război.
Nu m-am oprit din a mă gândi niciodată, toată viaţa mea, aceste vise.
Orice soldat are vise.
Puteam pur şi simplu să fug, nu trebuia să distrug tot locul.
Ce ai văzut în visele acelea.
Eddie, ce faci?
Da, arde tot Eddie.
Arde-I pe tot.
Foc!
Urcă.
Eddie, haide.
- Eddie, ce faci? Vii? - E cineva acolo?
- E cineva acolo. - Haide, trebuie să mergem, să mergem amice.
- Cred că e cineva acolo. - Eddie!
- leşi afară, vei muri acolo. - Eddie, nu e nimeni înăuntru.
Haide, trebuie să mergem acum.
leşi, nu te voi împuşca.
Sunt un soldat!
Îţi aminteşti cum ai ieşit de acolo?
Glonţul acela te-a nimerit bine, ai pierdut mult sânge.
Avioanele trăgeau, nu le-am văzut venind.
Totul s-a schimbat după asta, nu mai puteam alerga,
nu mai puteam juca baschet, obişnuiam să înot în ocean ca un peşte.
Nu te-ai oprit din mers.
M- am oprit din a mă mişca, am cam stat jos toată viaţa mea.
Ţi-am spus că provin dintr-o familie cu tradiţie militară?
TatăI meu a fost soldat, tatăI lui, şi tatăI lui de asemenea.
La masa de cină auzeai doar "Da domnule", "Nu domnule",
tot ce am făcut a fost să primesc ordine.
Şi apare războiul, deodată eu sunt cel ce dă ordine.
Copiii se uitau la mine pentru un sprijin,
se gândeau că îi pot ţine în viaţă, şi tu ai făcut la fel, nu?
Da.
Cum aş fi putut face asta, eu primeam ordine la rândul meu.
Dar m-am gândit că dacă nu vă pot ţine în viaţă, măcar vă pot ţine împreună.
În mijlocul unui mare război, te ţii strâns de idei mici.
- Mergem acasă împreună. - Aşa e.
Mergem acasă împreună. A însemnat mult, căpitane.
Sper.
De ce spui asta?
Pentru că eu am fost cel care te-a împuşcat.
Nu tu!
Descarcă-te.
- Haide. - Nu tu!
Povestea tragediei de la Ruby Pier a fost în ziare pentru câteva zile,
apoi alte poveşti i-au luat locul.
- Destul de ordonat pentru un bătrânel. - Eşti surprins?
Nu cred că vom găsi vreun certificat bancar acolo.
Este acelaşi apartament în care a crescut Eddie, nu ştiu de ce nu s-a mutat.
- Cred că ar vrea aer condiţionat. - Cred că ar vrea o schimbare de peisaj.
Uite-I pe soldat.
Bună Eddie! La mulţi ani fiule.
Ţi-am adus un tort.
La mulţi ani, Eddie.
- Jim, chibriturile. - Uite aici, poftim.
Cred că arată destul de bine luând în consideraţie toate faptele, nu crezi tată?
Da, arăţi destul de bine fiule.
- Nenorocitule, de ce ai făcut asta? - Descarcă-te.
Mi-ai distrus viaţa... viaţa mea ... viaţa mea.
- De ce? - Am fost nevoit.
Ţi-am luat piciorul pentru a-ţi salva viaţa.
Ai fi murit în acel foc, erai obsedat, aproape că I-ai doborât inconştient pe Mortin
încă o secundă şi ai fi fost atât de "departe",
încât nimeni nu ar mai fi putut ajunge la tine.
Nu era nimeni în coliba aceea, la ce mă gândeam?
Am văzut întâmplându-se de sute de ori,
un soldat ajunge la un anume punct şi e terminat.
Uneori în mijlocul nopţii, unii oameni ies din cort şi încep pur şi simplu să meargă.
De parca ar locui lângă colţ, de parcă s-ar duce acasă.
- De ce nu am murit? - Nu era timpul tău să mori.
Nu puteam să te las să arzi de viu.
M- am gândit că un picior rănit se va vindeca.
Mortin te-a scos de acolo, iar ceilalţi te-au dus acasă.
Cum adică ceilalţi m-au dus acasă?
Exact cum ţi-am spus, toate acestea au fost doar o mare pierdere de timp pentru mine.
Eddie, uită-te la mine.
Voi sparge poarta şi voi verifica zona, staţi cu ochii pe el.
Ţine-te bine Eddie.
Eddie, Eddie ţine-te bine, da?
Eddie, uită-te la mine, uită-te la mine, ochii deschişi.
Este unul de-al nostru.
Căpitane?
Nu ţin minte nimic din toate acestea.
Cred că ce a rămas din mine a ajuns în mii de locuri, inclusiv aici.
- Deci aici eşti îngropat? - Interesant mod de a spune, dar da.
Aceasta e înmormântarea mea.
Smithy, Mortin nu au apărut la spital,
când am ajuns acasă, nu am pus întrebări, am vrut doar să uit.
Tu unde ai fost în tot acest timp?
Te-am aşteptat pe tine.
Asta a spus şi "omul albastru".
Şi el a aşteptat, dar a avut ceva să te înveţe, iar acum a mers mai departe.
lar eu am de gând să fac la fel.
Deci, despre ce e vorba?
Sacrificiu.
Eu am făcut unul, tu ai făcut unul, însă tu ai avut o idee greşită despre asta,
te-ai enervat gândindu-te la ce ai pierdut.
Nu ai înţeles, sacrificiul nu e ceva de care să-ţi fie ruşine,
e ceva de care să fii mândru.
Oamenii nu mai fac sacrificii unul pentru altul,
pierd ceea ce îi face oameni.
E cel mai nobil lucru pe care îI facem.
Tu ai pierdut totul.
Asta e treaba cu sacrificiul, câteodată când crezi că pierzi ceva,
nu faci decât să-I dai altcuiva.
Mă ierţi în privinţa piciorului?
Asta aşteptam.
- Căpitane. - Da.
De ce acest loc? Adică, poţi alege orice loc, nu?
Am murit ştiind nimic altceva în afară de război,
am vrut să ştiu cum arată războiul înainte să ne omorâm între noi...
...înainte de război. - Dar acesta e război.
Ochii noştri nu sunt la fel soldat.
Asta e ceea ce văd eu.
Apropo, eu nu fumez, şi asta a fost doar în ochii tăi.
Cine fumează în Rai?
Asta e a ta.
Noroc.
Aşteaptă, aşteaptă, fetiţa de la dig, am salvat-o?
Nu pot să-mi aduc aminte, i-am simţit doar mâinile în ale mele.
- Vreau doar să ştiu, asta e tot. - Nu pot să-ţi spun.
Dar cineva poate.
- Haide Eddie! - Nenoroceşte mingea, Eddie.
Du-te, continuă puştiule.
Ţi-am adus asta.
Ar trebui s-o suni, te-a aşteptat Eddie.
Da.
Fratele tău Joe a sunat, a spus că-şi face vânzările mâine.
TatăI tău spune că ar putea fi un loc de munca la Ruby Pier,
care să te ajute să strângi bani pentru şcoala de ingineri.
Nu la Ruby Pier.
- Ce fel? - Nu lucrez la Ruby Pier.
Oamenii aceia pe care îi cunosc!?
- Cum te simţi mamă, eşti bine? - Da, sunt bine.
Închide uşa, te rog.
Munca la "Pier" nu e destul de bună pentru tine?
Opreşte-te, după ce a trecut prin atâtea.
De unde ştii prin ce a trecut, nici măcar nu vorbeşte.
Uită-te la el, vrei să te uiţi la el? Ceva groaznic i s-a întâmplat acolo.
Da, ceva groaznic se întâmplă în fiecare zi.
- Ridică-te, ia-ţi o slujbă. - Culcă-te tată.
- la-ţi o slujbă. - Eşti beat tată.
Ridică-te şi ia-ţi o slujbă.
Asta e? Crezi că eşti mai bun decât mine?
Ridică-te şi ia-ţi o slujbă! Ridică-te şi ia-ţi o slujbă!
Ajunge!
Vezi, nu eşti aşa rănit şi nu eşti nici aşa dur,
din cauza asta pot să te bat cum o faceam şi până acum.
Nu şi de acum!
Cel de-al treilea Rai al lui Eddie era un loc pe care nu-I mai văzuse.
Corpul său era obosit, iar sufletul devenea neliniştit.
E reparat?
Sunt aici tată, sunt aici! Uită-te la mine!
Sunt aici, uită-te la mine!
Nu te poate auzi, nu fi nervos.
- TatăI meu e înăuntru. - Nu e chiar înăuntru,
e doar spiritul său, ferit de pericol. Asta e o parte din Raiul meu.
De ce trebuie să fie tatăI meu în siguranţă cu tine?
- Vrei să-ţi explic? - Nu.
- Unde te duci? - Vreau să merg acasă.
- Vino cu mine. - Nu.
Edward...
- Pot să văd Pământul din nou? - Mi-e teamă că nu.
Atunci pot să mă întorc la viaţa mea? Promit să fiu mai bun.
De ce vrei să te întorci?
De ce?
Pentru că tu, toate acestea, nimic nu are nici un înţeles pentru mine, din cauza asta.
Raiul, unde sunt oamenii care ar trebui să-i vezi în Rai?
Fratele meu, el a murit înaintea mea, mama mea...
am avut prieteni unde... nici măcar nu pot să-mi aduc aminte propriul sfârşit.
Era o fetiţă, căruciorul cădea, i- am simţit mâinile mici, şi atunci...
Te-ai dus?
Ai mers de partea cealaltă?
Ţi-ai cunoscut Creatorul.
Am murit.
Ce-ţi aminteşti despre acel moment, în care ai murit?
Pluteam, culori, culori cum nu am mai văzut.
Fără supărare doamnă, dar nu te cunosc.
Dar eu te cunosc pe tine.
Dacă ai un moment liber pentru mine? Acum?
Seaside, ţin minte locul acesta vechi, a fost doborât cu mulţi ani în urmă.
Uite, acolo sunt.
Eram tare drăguţă.
- Ai lucrat aici? - Da, de ce?
- Nu pari genul de chelneriţă. - Păi nu am fost mereu bogată?
Familia mea era săracă, eu am părăsit şcoala devreme, pentru a lucra.
Până când Emil, a început să vină aici în fiecare dimineaţă.
Mânca atât de mult, încât mă gândeam ce poftă de mâncare mare putea să aibă.
Dar pofta lui Emil nu era doar pentru mâncare.
Eram draguţă în zilele acelea, iar Emil era atât de fermecător, aventuros şi bogat.
Doamne ce avere mare avea.
Ai mai văzut pozele acestea?
Erau în documentele vechi, în atelier, par a fi înainte de vremea mea.
Dar lucruri care s-au petrecut înainte de vremea ta te pot afecta,
chiar dacă sunt în documentele vechi.
Îi plăceau parcurile de pe malul mării,
m-a cerut de nevastă într-un astfel de parc.
Când am spus da, a promis că va păstra mometul pentru totdeauna.
Aşa că şi-a construit monumentul, un loc unde copiii puteau să fie mereu copii.
lar adulţii nu trebuiau să crească.
A adus animale şi clovni, un carusel din Franţa şi leagăn din Germania.
Şi piesa sa de rezistenţă, intrarea.
Era grozavă.
"Dragă", a zis
"oricine va veni prin porţile acestea,
va trebui să treacă pe sub radiaţiile tale de frumuseţe"
Nu înţeleg.
Numele, nu ai fost niciodată curios de numele locului în care ai lucrat?
Unde tatăI tău a lucrat toţi acei ani?
Ruby Pier?
Aici sus.
Eu, sunt Ruby.
Asta miroase urât. Poate e ceva aici.
Lenom Fizz? Mă întreb pentru ce a păstrat asta.
O stea de aramă. Nu a spus niciodată nimic despre asta.
Nu e corect ce facem, uită de actele de asigurare.
Fie să se odihnească în pace.
Lasă-I în pace pe copil, ajunge!
Nu-mi spune ce e de ajuns, are de învăţat o lecţie.
- Tată, nu te rog. - Linişte!
Tată, promit, n-o voi mai face iar, te rog opreşte-te.
Doamne, ce e fumul acela?
- Nu se poate. - Ce este?
Ţin minte focul acesta.
În zilele acelea totul era făcut din lemn, parcul nostru era ca un chibrit.
L- am rugat pe Emil să nu meargă,
dar bineînţeles că a mers, dorea să salveze darul său pentru mine.
Se spunea că încerca să salveze marea intrare, cu pictura mea pe ea.
Dar s-a prăbuşit.
Nu era nici o asigurare.
Acesta era Emil al meu, cel ce risca.
- În acea noapte am pierdut totul. - Au reconstruit parcul.
Altcineva, nu noi.
Emil a fost în spital pentru luni de zile,
am pierdut mare parte din economiile noastre.
Chiar şi aşa nu dorea să-I vândă, îţi vine să crezi?
Dar eu I-am vândut, unui om bogat ce deţinea căi ferate.
A păstrat numele, însă mie nu-mi păsa.
Ne-am mutat, iar eu am avut grijă de soţul meu iubit.
- Şi am nutrit o dorinţă imposibilă. - Ce dorinţă?
Ca să nu fi construit acel loc.
Şi eu am avut gândul acesta uneori.
Aveam vise când eram copil,
credeam că voi fi un inginer,
dar tatăI meu îmi spunea că lumea e împărţită
în oameni care contează şi cei care nu contează.
Şi sunt mult mai mulţi care nu contează.
El s-a asigurat că voi fi unul din ei.
Eddie, tatăI tău nu e motivul din care nu ai plecat de la Ruby Pier.
- Nu? Dar care e? - Mai ai încă 2 persoane de întâInit, dragă.
Doamnă, aş putea întâIni o mie de oameni, asta nu se va schimba.
Parcul, amărâta de slujbă...
- A fost ultima glumă care mi-a făcut-o. - Cum?
Murind.
Eddie!
E tatăI tău, s-a prăbuşit, I- au dus la spital.
Doamne, a fost vina mea, e vina mea.
Vina ei...
A venit acasă într-o noapte, la 4 dimineaţa, ud fleaşcă,
probabil beat, iar apoi face pneumonie, dar e vina ei.
Aşa era tatăI meu, tu erai mereu cel care greşea, niciodată el.
I- am luat turele cât a fost în spital,
nopţile, weekendurile ca să nu-şi piardă slujba.
lar apoi a murit.
Mama mea nu a acceptat asta niciodată, vorbea cu el de parcă era încă în viaţă.
M- am dus la ea şi am întrebat-o de ce nu pune vasele deoparte.
Nu, tatăI tău o va face.
- Mamă, tata e plecat. - Unde?
M- am mutat aici săptămâna care urma, şi am luat slujba aceea pentru a fi în preajmă,
să am grijă de mama mea, am devenit tatăI meu.
Nu am plecat niciodată.
Ce se întâmplă?
- Nu ştii cu adevărat cum a murit tatăI tău. - Despre ce vorbeşti?
El ce caută aici?
A fost concediat, a venit în căutarea tatălui tău, dar nu era aici.
Mama ta urma să se îmbrace pentru a- I ajuta să-I caute pe tatăI tău.
Nu te mişca nenorocitule.
Asta s-a întâmplat acum mult timp.
Ce naiba se petrece?
Sunt în regulă.
- Ce a făcut? - Sunt bine, nu te duce!
De ce nu I-a lăsat să se înece? De ce nu I-a omorât?
A vrut, dar cu ani în urmă au luptat în război împreună,
Micky I-a ajutat să-şi găsească prima slujbă,
iar tatăI tău a fost loial şi foarte recunoscător.
În final, a contat mai mult decât furia sa.
Aşa că a salvat o viaţă, în loc să ia una.
Pneumonie.
A luptat cu oceanul mult timp.
Câteodată striga pe mama ta, sau pe fratele tău,
sau pe tine.
Pe mine?
De unde ştii asta?
Erau doi pacienţi în cameră.
TatăI tău a murit în mijlocul nopţii.
Încă o dată am blestemat Ruby Pier.
Aş fi dorit să şterg orice rău pe care I-a cauzat.
Acea dorinţă a format Raiul meu.
- Nu înţeleg, acest local vechi? - Acest local vechi e mai mult decât un loc.
Este un timp, când lucrurile erau mai simple.
Dar oamenii dinăuntru, au fost toţi răniţi.
Da, accidente, lupte, incendii, nu am vrut nimic din acestea.
Raiul meu am vrut să fie un loc sigur
pentru cei care au suferit cândva din cauza parcului Ruby Pier.
- La fel ca tatăI tău. - L-am urât, ştii?
Ştiu.
Era rău cu mine când eram copil, chiar şi mai rău când am crescut.
Până când nu a mai putut să mă lovească.
Deodată a încetat să-mi mai vorbească.
Eddie, credem că prin a urî pe cineva îi rănim, însă ura e o sabie cu două tăişuri.
lar răul pe care îI facem altora, ni-I facem şi nouă.
De ce e totul atât de diferit?
Când ai ajuns prima dată aici, îţi aduci aminte cum te simţeai?
- Nu aveam durere, fără griji. - Fără ură.
Asta pentru că nimeni nu e născut cu ură,
o construim de-a lungul anilor, cu lucruri pe care nu le spunem,
cu lucrurile pe care le suportăm, iar când murim sufletul e liber,
liber să vadă adevărul.
Deci ce trebuie să fac?
Trebuie să-ţi ierţi tatăI.
Tată.
Sunt aici acum. Am văzut ce s-a întâmplat.
Nu te-am înţeles, încă nu înţeleg,
mă băteai, mă umileai... eram fiul tău.
Uită-te la mine tată,
sunt mai bătrân decât tine.
Nu ţi-am ştiut viaţa, nu te-am ştiut pe tine.
Dar acum înţeleg şi îi voi da drumul, da?
Te iert, da? Mă auzi?
Te iert tată!
Te iert.
E reparat.
Cât de bătrân era decedatul?
Nu ştiu. Era ziua lui.
- Ce poţi să-mi spui despre el? - Adică despre Eddie? Cum era?
Era grozav, făcea lucruri mici pentru tine uneori, te ajuta.
Nu mă înţelege greşit, erau un ţap dur, totul trebuia să fie în siguranţă.
"Fă-I să fie în siguranţă Dom. "
"Asigură şinele Dom. "
Dar personal?
Personal...
Ştiu că Eddie şi-a iubit soţia foarte mult.
Dar eu nu am întâInit-o niciodată.
Pentru frumoasa mireasă, Margarite.
Şi pentru mirele norocos Eddie,
fratele meu mai mic, ce credea că poţi obţine un restaurant ieftin de Crăciun.
Pentru mireasă şi mire!
- Îmi pare rău că nu ne-am permis mai mult. - Asta e tot ce mi-am dorit vreodată.
Haide Eddie, îţi place melodia asta.
Te rog.
Ştii că abia mă mişc.
- Se holbează la mine. - Nu-mi pasă, nu-mi pasă.
Eşti în viaţă, şi eşti aici, şi te iubesc.
La mulţi ani, dragule!
Dragă...
Nu e uşor sa găseşti un ceas cu carusel.
- Deci îţi place? - Bineînţeles că-mi place.
Nu aş putea purta niciodată aşa ceva.
Bine, pentru că nu aş putea să mă uit în altă direcţie.
Eddie!
Poftim, bea asta.
Cea de-a patra persoană?
Nu se poate... Marguerite!
Cu pene şi aripi.
Părul tau, e alb.
- Nu pot să nu mă holbez, îmi pare rău. - Eddie, ce e, uitase-i cum arăt?
Nu am uitat niciodată asta.
Toate nunţi, mi-a plăcut alegerea făcută,
pot să merg în toată lumea, când mirele ridică voalul, iar mireasa ia inelul.
Nu se schimbă niciodată. Mereu cred că dragostea lor va doborî toate recordurile.
- Am avut asta la nunta noastră? - Am avut un om ce cânta la acordeon.
Piciorul tău.
S- a făcut mai rău, era bun când am ajuns aici.
Deci, şi tu ai trecut prin asta?
- Ai întâInit cinci oameni? - Da.
A făcut vreo diferenţă?
A făcut toată diferenţa, iar apoi am venit aici să te aştept.
Dragostea mea.
Ce ştii de când ai murit?
Ţin minte tot ce s-a întâmplat când ne-am mutat împreună,
dar nu ştiu de ce s-a întâmplat.
Şi ştiu că mă iubeşti mult,
dar nu ştiu cum ai murit.
Era o fetiţă; una dintre curse, una nouă, nu ca cele pe care le aveam noi,
totul merge cu o sută de mile pe oră acum, dar în asta nu am avut niciodată încredere.
Dă drumul la un cărucior,
şi cumva cablul s- a rupt, nu stiu cum, pur şi simplu s-a rupt,
iar fetiţa era sub el, m-am dus să o scot din cale, i-am prins mâinile,
iar apoi, nu-mi mai aduc aminte.
I- am simţit mânuţele, iar apoi totul s-a făcut negru.
Am încercat, dar nu ştiu dacă am eşuat.
M- am gândit la asta de când am venit aici.
Doamne, Marguerite.
Nu pot să spun...
- Ce? - Mi-a fost atât de dor de tine.
- Eşti bine Eddie? - Da, nu e nimic.
Visul din nou?
- Vrei să-ţi pregătesc ceva? - E patru dimineaţa.
- E în regulă, nu mă deranjează. - Odihneşte-te dragă.
Ce s-a întâmplat în război? Nu mi-ai spus niciodată.
Nu puteam să-ţi spun, a trebuit să supravieţuim,
am făcut ceea ce trebuia să facem, presupun.
Dar nu am mai fost niciodată la fel,
era ca şi cum toate lucrurile pe care le doream
nu mă mai interesau, mă simţeam blocat.
Ar fi trebuit să fac o viaţă mai bună pentru noi,
ar fi trebuit să plecăm de acolo, de la parc.
lubeai parcul.
M- am pierdut, îmi pare rău.
Nu.
Marguerite, crezi ca Dumnezeu ştie că sunt aici?
Bineînţeles. De ce întrebi?
Nu ştiu, cred că parte din viaţa mea m-am ascuns de El.
Şi în rest?
În rest mi-am închipuit că nu ştie că exist.
Îţi pare rău de ceva? Cu noi mă refer.
Îmi pare rău că nu am putut avea copii.
Aveam mulţi în jurul nostru.
Şi ţie? Ţie îţi pare rău de ceva?
Da, îmi pare rau că nu a durat mai mult.
- O să fac nişte ceai. - Mă ocup eu.
A trebuit să trăieşti fără mine mulţi ani, nu?
Ai simţit că ti-am fost furată, că am plecat prea repede.
Chiar ai plecat prea repede.
E un motiv pentru asta.
Ce motiv, ai murit şi ai pierdut totul, şi eu am pierdut totul.
Am pierdut singura femeie pe care am iubit-o.
Nu ai pierdut-o.
Eram chiar aici.
Şi tu mă iubeşti oricum.
Dragostea noastră e încă dragoste Eddie, ia o altă formă, atâta tot.
Nu poţi să le ţii mâinile, nu poţi să le mângâi părul,
dar când aceste simţuri slăbesc, altele se nasc.
Amintirea, amintirea devine o parte din tine.
O cuprinzi, dansezi cu ea...
Viaţa trebuie să se sfârşească Eddie, dragostea nu trebuie.
- Nu am vrut pe nimeni altcineva. - Ştiu.
- Sunt încă îndrăgostit de tine. - Ştiu, am simţit.
- Ai simţit aici? - Chiar şi aici.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Am păstrat partea asta.
Dansează cu mine, Eddie.
Pot să te întreb ceva?
Cum de arăţi ca în ziua în care te-am luat de soţie?
Am crezut că-ţi va plăcea astfel.
- Poţi să te schimbi? - Să mă schimb?
- Ce fel? - La cum arătai la sfârşit.
Dar nu mai eram aşa frumoasă atunci.
Poţi?
Nu vreau să merg mai departe, vreau să stau aici.
Nu, nu iar.
Se spală, cum ne spală mamele noastre.
Unde sunt mamele voastre?
Acestea? Sunt pentru curăţat ţevi.
Uite, vezi?
Îţi place?
M- ai ars.
- Ce ai spus? - M-ai ars, m-ai făcut foc.
Nu înţeleg.
Mama mea a spus că se va întoarce.
De cine te ascundeai, fetiţo?
Soldat.
- De ce eşti în Rai? - Tu m-ai ars, m-ai făcut foc.
Erai în umbre, în colibă.
Mama a spus că se va întoarce, că totul va fi în regulă.
Tu m-ai ars, nu în regulă.
Doamne, te-am omorât, iartă-mă Doamne.
Tot timpul acesta, visele acelea.
lartă-mă, nu am ştiut.
De ce nu am ştiut?
Spală-mă.
Nu ştiu cum.
Cinci.
Ai cinci ani?
Eşti cea de-a cincea persoană.
De ce eşti trist?
De ce sunt trist? Unde aici?
Pe Pământ?
Eram trist pentru că nu am făcut nimic cu viaţa mea,
pentru că m-am simţit mereu prins în cuşcă, neştiind unde trebuie să fiu.
Înţelegi?
Acolo trebuia să fii.
Unde, la Ruby Pier reparând maşinării?
De ce? De ce trebuia să fiu acolo?
Copiii, îi ţii în siguranţă.
Faci lucruri bune pentru ei, zilnic.
Acolo trebuie să fie "Eddie întreţinătorul".
Era o fetiţă în parc, în ziua în care am murit, ştii despre ce vorbesc?
Am salvat-o? Spune-mi, am tras-o din cale?
Nu tras, împins.
Ai împins-o, ai ţinut-o în siguranţă.
I- am simţit mâinile, nu aveam cum s- o împing, i-am simţit mânuţele.
Nu mâinile ei, mâinile mele.
Eu te-am adus în Rai, te-am ţinut în siguranţă.
Toate accidentele pe care le-a prevenit, toate vieţile pe care le-a salvat
şi toţi copiii lor, şi toţi copiii copiilor lor,
erau acolo, pentru lucrurile simple pe care el le-a făcut.
Zi după zi.
Aceasta e o poveste despre un om pe nume Eddie,
care a trăit şi a murit, şi care va împărtăşi şi el într-o zi secretul Raiului.
Că fiecare viaţă o afectează pe cealaltă, iar aceasta o afectează pe următoarea.
lar lumea e plină de poveşti, dar poveştile sunt toate una.
Subtitrare realizată de Stallion (SciFi Team member)