23.976 Romanian from DVD RETAiL
-== [ www.OpenSubtitles.org ] ==-
Cei uitaţi
Sam...
Cât timp ai petrecut la coafor faţă de săptămâna trecută?
- Mai puţin. - Cu cât?
Nu ştiu exact.
Vrei să faci un calcul aproximativ pe toată săptămâna?
Nici măcar o oră pe zi.
Şi...
Cât timp a trecut de la pierderea ta?
- Speri să estimez din nou, nu? - Cât timp?
14 luni şi 6 zile.
Pot să-ţi spun şi ora şi minutul, dacă vrei.
- Nu mă pot abţine. - Nu-i nimic. Memoria îşi face treaba.
11 morţi în tragedie aeriană
- Alo? - Ce faci?
Tocmai ieşeam pe uşă. Am întârziat la întâlnirea cu Munce.
Ascultă, m-am gândit să luăm masa în oraş diseară.
Nu ştiu. Prefer să stau acasă. Îmi pare rău.
- Bine, nu-i nimic. - O să gătesc ceva bun.
- Nu, e prea mult pentru tine. - Ba nu, vreau s-o fac.
Vreau, Jim, bine?
- Bună, Eliot. - Mi-a fost dor de tine. Unde ai fost?
- Ştiu. N-am sunat. - Nu fi prostuţă. Nu asta am spus.
N-am mai petrecut timp împreună de mult. Sună-mă, facem ceva.
Mi-ar plăcea.
- Ai nevoie de ajutor? - Am parcat maşina chiar aici aseară.
- Ce maşină e? - Un Volvo roşu.
Mulţumesc.
Eu uit tot timpul.
Jim zice că mă agăţ cu încăpăţânare de trecut.
Cum vă înţelegeţi?
V-aţi certat săptămâna asta?
Jim nu se ceartă. Negociază.
Fizic, vă simţiţi în largul vostru? Cum e sexul?
Tu cum te-ai simţi dacă te-aş întreba eu asta?
Cum e sexul cu dna Munce? Ai răspunde?
Da, dar ar trebui să te taxez mai mult.
- Ce e? - Aveam o cafea.
- Nu, azi nu. - Tocmai am băut.
Ţi-am oferit una, dar azi ai refuzat. Ai băut o cană data trecută.
Amnezii.
N-am uitat. Încă îi mai simt gustul.
Simţi mirosul cafelei mele
şi manifestezi o amintire, un gust, atâta tot.
Chiar că te agăţi cu încăpăţânare.
Uneori mintea are nevoie de ajutor ca să dea uitării ceva.
Vrei să-l dau uitării pe fiul meu?
Crezi că amplifici unele din amintirile despre Sam? Că le completezi?
Nu. De ce aş face-o?
- Care e ocazia? - Te întorci la muncă. E minunat.
E doar o slujbă de editor. Nici nu sunt sigură că o vreau.
Eu cred că ar trebui. Ţi-ar prinde bine. Ce carte e?
"Femei Nevrozate şi bărbaţii care le iubesc."
Glumesc. E o carte de copii.
Îmi pare rău.
Nu, mie îmi pare rău.
Aduc paharele frumoase de la mama ta, bine?
Apropo de nevrozaţi...
Ce fel de carte de copii e?
Ce ai făcut, Jim? Ce ai făcut? De ce ai schimbat poza?
- N-am schimbat nimic. - Crezi că asta mă ajută?
Dacă mi-l iei?
Vreau poza cu noi trei. Credeai că n-o să observ, că n-o să-mi pese?
Vin aici să întâlnesc persoane jucăuşe. Tu eşti prima.
Ne cunoaştem. Eu sunt Telly. Îţi aminteşti?
Telly Paretta. Mama lui Sam.
Toţi ne săturăm de condoleanţe, dar şi mie mi-e dor Lauren.
Ei bine...
Mi-a ajuns pentru o seară. Trebuie să plec.
- Nu-ţi aminteşti de mine. - Ba da. Vrei leagănul meu?
Nu.
Vrei să vii cu mine acasă? Stau chiar acolo.
Noapte bună, Ash.
Chiar mă ştii.
De-aia nu vrei să vii cu mine acasă.
Jim...
Te rog, nu-mi cere să-l uit.
Jim...
Mamă, uite !
Grăbeşte-te, mami!
- Uite avionul tău. - Ştiu.
Sam...
Cu Jim Paretta, vă rog.
Da, daţi-mi mesageria vocală.
Nu pot...
Nu pot să cred ce ai făcut cu albumul...
Am fost aşa de bună...
...cu pozele şi lacătul.
Şi tot le-ai...
Vrei să mă faci să te urăsc?
Te rog...
Telly!
Telly...
Nu mai pot...
...să rămân cu tine.
- Nu vreau să te mai văd. Pleacă. - Stai, Telly...
Albumul... albumul îl pot pierde, dar...
Tu l-ai şters pe fiul nostru. L-ai şters pe băiatul meu.
Ai şters totul şi l-ai luat de aici.
- Au fost goale întotdeauna. - Ce tot spui?!
Îţi revii.
- Vine doctorul Munce. - Lasă-mă!
Asta e bine. Doamne, Telly, asta e real.
Casetele au fost întotdeauna goale.
Ştii ce-mi spune?
Da.
E psihopat?
Nu.
Copilul meu...
Sam al meu...
N-a existat nici un Sam Paretta.
- N-ai avut niciodată un fiu. - E o nebunie.
Îmi pare rău, am vrut să te ajut încet, n-am crezut niciodată că o să...
A şters casetele. A înlocuit albumul cu unul gol.
Cum poţi să-l crezi? Sam. A crescut. Avea 9 ani. Aveam 9 ani de amintiri.
Amintiri născocite, Telly. Se întâmplă. Lumea face asta. E paramnezie.
- Îţi imaginezi o viaţă... - Toată lumea şi-l aminteşte pe Sam.
Telly, ai pierdut sarcina. Viaţa ta era în pericol.
Copilul s-a născut prematur. S-a născut mort. Era să mori.
- Termină. - E şocul post-traumatic.
Îi afectează pe toţi altfel. Unii oameni inventează vieţi alternative.
Cu prieteni, amanţi şi copii imaginari.
Termină! De ce încercaţi amândoi să mi-l luaţi?
L-am inventat?!
E atât de simplu. Există fotografii.
Cei cu afecţiunea ta pot să se uite la o poză şi să vadă ce le dictează mintea.
- Îl vedeai pe Sam. Acum îţi revii. - Sam a făcut poza aia.
O femeie ne-a făcut o poză la toţi trei. Pe aia a luat-o Jim.
Avem milioane de poze. Nu, nu! A luat albumul adevărat!
Telly, speram să facem asta fără să te internez.
Bine.
Nu, sunt...
Sunt...
Sunt poze pe care nu le-a luat.
O să ţi le arăt şi încheiem discuţia.
Încheiem discuţia.
Hai să stăm jos.
Unde te duci? Unde te...? Telly!
Vreau să văd nişte ziare. Cotidiene de acum 14 luni.
Completaţi ăsta.
Ce ziare vreţi?
Cum se poate să nu fie în nici unul?
Sunteţi sigură de dată?
Ce încercaţi să găsiţi?
"6 copii din Brooklyn posibil morţi în avion dispărut."
Cum se poate să nu...? Trebuie să plec.
- Eliot... - Doamne!
Telly! Ce faci pe întuneric? Ce s-a întâmplat?
- M-am certat cu Jim. - Îmi pare rău. Hai înăuntru.
- Ne-am certat din cauza lui Sam. - Scuză-mă, din cauza cui?
A lui Sam.
Cine e Sam, scumpo?
Eliot, e fiul meu.
Fiul tău?
El, te rog. Îl ştiai pe fiul meu. Ai stat cu el de mii de ori.
- Nu ştiu ce încerci să spui. - Îl ştiai pe fiul meu. Ai vorbit cu el.
L-ai dus la un meci cu Mets şi i-ai luat o şapcă. O purta mereu.
Mă sperii. Spune-mi ce s-a întâmplat.
- Cine naiba e ? - Telly Paretta. Ash, te rog.
- Vrei să pleci? - Nu.
- Îţi aminteşti de mine? - Da.
Cine sunt?
Eşti mai rău decât mine.
- Ce naiba faci? - Am mai fost o dată aici, cu fiul meu.
- Îţi aminteşti? - Eşti o admiratoare, asta e?
Exact. Erai jucător de hochei. Fost jucător la Ranger.
- Lauren era foarte mândră de asta. - Spune-i că apreciez asta.
Nu mă uit la hochei. Fiul meu, Sam, era fan baseball.
Baseball... E un sport grozav.
Singurul pe care îl poţi practica în timp ce moţăi.
- Bei? - Vroiam doar să vorbesc cu tine.
- Despre? - Despre fiica ta.
- N-am nici o fiică. - Te îmbeţi în fiecare seară?
Nu, câteodată şi pe la prânz.
- Ce vrei? - Am avut un fiu.
Fiul meu, Sam şi fiica ta, Lauren, erau prieteni.
Uneori veneam să-l las pe Sam sau s-o iau pe Lauren la film.
- Putem vorbi după? - După ce?
După ce dorm.
Altcineva are o fiică, ştii?
Altcineva îţi cunoaşte fiul.
Nu eu.
E plăcut.
Ne-am căsătorit?
Nu eu sunt de vină. Ci tu şi Jim.
Nu ştiu mai cine sau ce altceva.
Nu ştiu nimic. Nu ştiu de ce nu e în ziare.
Nu ştiu nimic. Dar nu eu sunt nebună.
Du-te în biroul tău. Era camera fiicei tale.
O lăsai să deseneze pe pereţi. Astea sunt desenele ei.
- Ce naiba ai făcut? - Ne-a arătat camera ei.
Patul era lângă perete. Şi biroul aici, cu un colaj de poze din reviste.
- Eşti nebună. - Asta era camera fiicei tale.
A stat cineva aici înaintea mea. Au pus tapet în camera copilului lor.
Chem poliţia.
Ai fost la înmormântările alea odioase. Tu, eu, fosta ta soţie şi soţul meu.
Erai mult mai supărat decât soţia ta. Ea era ca soţul meu. Ţinea în ea, dar...
Nu ne-am văzut la nici o înmormântare. Nu te ştiu nici pe tine, nici pe fiul tău.
Lauren şi Sam erau prieteni, i-am urcat într-un avion împreună
să se ducă în tabără şi i-am pierdut, au murit acum un an.
Pe vremea aia nu beai.
- De unde ştii? - Te-am cunoscut.
Nu erai aşa. Acum 14 luni te-ai apucat de băut, nu-i aşa?
Nu-i aşa? Atunci a murit Lauren.
- N-am avut nici un copil. - Îţi aminteai de ea înainte de asta.
Toţi îşi aminteau. Dar s-a întâmplat ceva în ultimele săptămâni sau zile.
Nu ştiu. Dar copiii noştri au fost uitaţi.
- Ajunge... - Spune-i numele şi plec!
Eu îi spun numele în fiecare zi. Doar spune-l.
Ca să-l auzi. Lauren.
Spune-l.
- Lauren. - Acum mai uită-te o dată în jur.
A fost aici.
A trăit aici.
- Lasă-mă un minut. - Spune-mi dacă...
- Vrei o cafea? - Nu, mulţumesc.
Ştiu că e greu.
Cât îţi aminteşti?
Am sunat la poliţie.
Ai nevoie de ajutor. N-am avut nici un copil. Ai nevoie de ajutor.
Îmi pare foarte rău.
O clipă, bine?
- E cel mai bine aşa. - Ei spun că am visat tot.
- Crezi că am visat? - Trebuie să plecăm.
Bună. Carl Dayton, Agenţia de Siguranţă Naţională.
Telly Paretta? O luăm noi.
- Pot să văd o legitimaţie? - Căpitanul Mills o să confirme tot.
Bună, tată.
Îmi pare rău, tată.
Pe care s-o pun, tati?
Staţi!
- Unde e? - Cu agenţii FBI.
Staţi!
- Daţi-i drumul! - Dle Correll, înapoi.
Nu înţelegeţi.
- Lasă-mă. - Prinde-l.
- Îmi amintesc. - Dă-l jos!
Îmi amintesc!
- Ia-l naibii de pe maşină! - Lăsaţi-mă! Are dreptate!
Ţine-l!
- Ia-l de aici! Ia-l de mână! - Fugi!
Fugi!
Fugi, Telly!
- T-E-L-L...? - Y. Telly.
Lt. Pope, mi-au spus că cineva a făcut o plângere împotriva ei.
- A distrus o casă şi n-a vrut să plece. - A cui?
- A lui Ashley Correll. Îl ştiţi? - Nu.
- Juca la Ranger, pe dreapta. Bunicel. - Ce legătură are el cu...?
- Spunea că fiul ei e dispărut şi e mort. - N-am avut nici un fiu.
- De ce ar spune aşa ceva? - Soţia mea e schizofrenică.
Are nevoie de ajutor. Unde e?
A fost predată FBI-ului, apoi a fugit din custodie.
Dle Paretta, de ce ar fi ASN-ul interesat de soţia dv.?
- Pe mine mă întrebaţi? E o nebunie. - Lor nu le pasă de casa nimănui.
- Şi nu urmăresc copii dispăruţi. - N-a existat nici un copil.
- Fă ce ţi se spune, bine? - Bine. Te iubesc.
O să-mi fie tare dor de tine.
- Pa! - Pa, pa.
Distrează-te.
- Sam! - Da?
- Pe curând. - Pe curând.
- Speram să vii aici. - Şi eu.
Nu înţeleg.
Mă tot gândesc că sunt nebun.
Cum am putut s-o uit? Pe fetiţa mea...
Cum?
- Nu pot face asta. - Trebuie.
Pentru că eu n-o pot face singură.
Hai, n-ar trebui să stăm pe aici.
Întâi am crezut că era legat de prăbuşirea avionului.
TWA în Long Island?
Toţi credeau că a fost o rachetă sau un foc prietenos, o muşamalizare.
- Îmi amintesc. - Apoi mi-am zis...
Cum poate guvernul să ne şteargă amintirile? E imposibil. E atât de...
Cum?
- Te rog, nu mă crede nebună. - Nu mai cred asta.
Ai vreodată impresia că cineva sau ceva te urmăreşte?
Supraveghere?
Nu, vreau să spun că uneori oamenii sunt luaţi.
Auzi poveşti din astea.
- Despre ce vorbeşti? - De extratereştrii.
Mă bagi în sperieţi. Parcă aş fi în "National Enquirer".
Ascultă-mă. Ce ştim noi? Eu am avut un fiu, tu o fată. Trăiau.
Au murit şi toată lumea, în afară de noi, crede că n-au existat.
- Ce ar putea provoca aşa ceva? - Trebuie să existe altă explicaţie.
Cine ne-ar putea şterge copiii? Toate pozele lor au dispărut.
Toate articolele din ziare. Toate amintirile.
Nici un agent, nici un guvern. Cine?
Nu ştiu.
- Trebuie să găsesc un hotel. Ai bani? - Nu prea mulţi. Am cărţi de credit.
Las-o baltă. Dacă recepţionerul o foloseşte, ne găsesc.
Nu te uiţi la TV?
Eu citesc.
Snoaba naibii...
Nu. Editoarea naibii. De ce eşti aşa supărat pe mine?
- Eşti bine? - Da.
Uşa mea.
- ASN! Trebuie să vorbim cu voi! - Coboară!
Staţi lângă maşină!
Pe aici!
- Unde s-au dus? - Pe aici.
Aici!
Jos.
Fir-ar să fie, i-am pierdut.
Bine, cercetaţi câmpia. Noi o să cercetăm străzile.
Eu o iau la stânga.
- Petalis, răspunde. - Spune.
- Ce vezi? Nu e nimic acolo? - Pe câmp nu e nimic.
- Bine, hai cu noi. - Bine, mă întorc. Unde sunteţi?
Dr. Munce, aici Telly.
- Unde eşti? Eşti bine? - Nu.
Adică n-am nimic, dar ne urmăresc nişte oameni.
- Ce? Cum adică? - Am mai găsit pe cineva.
Fata lui a fost în acelaşi avion.
Nu şi-o amintea, dar acum îşi aminteşte.
Cum explicaţi asta? Cum explicaţi oamenii care ne urmăresc?
Telly, ăsta e un atac de panică. Ţine-te tare, bine?
Spune-mi unde eşti şi vin. Ai nevoie de ajutor.
Nu, am nevoie să începeţi să mă credeţi.
Am găsit un magazin non-stop.
N-avea prea multe.
Ar trebui să mănânci.
Mă gândeam dacă vreau ceva sărat sau ceva dulce.
Dulce.
Aş prefera să nu faci asta.
Nu-ţi face griji.
Cred că am să mă culc.
Tu ai rezistat.
Tu ai rezistat şi eu nu. Eu am uitat-o. Cum ai reuşit?
- Nu ştiu. - Ce e aşa important la noi?
Sau la copiii noştri?
Copiii sunt morţi. De ce să ne şteargă amintirile?
Doar nu era să-i căutăm.
Sam...
Ash...
Ash, trezeşte-te.
Haide.
Hai, trezeşte-te. Trezeşte-te.
Hai, trezeşte-te. Trezeşte-te, haide!
Trezeşte-te!
Trezeşte-te.
- Ascultă-mă... - Fir-ar să fie! Ce faci, nebuno?
Nu ştiai ce spui, dar ai avut dreptate.
Dacă am fi crezut să sunt morţi, de ce să-i şteargă?
De ce trebuie să ne facă să-i uităm? Cred că copiii sunt în viaţă.
De-aia îl mai simt, de-aia nu-l pot uita. Copiii sunt în viaţă.
- Nu simţi că Laurel trăieşte? - Nu ştiu, poate.
Da.
Jim pleacă de obicei pe la 12, 15 de la birou.
Trebuie să-l prindem singur. Ce fel de om e?
Am avut nişte probleme. Dar l-a iubit pe Sam.
Pune-l să-i spună numele, cum m-ai pus şi pe mine.
- Atenţie! - La o parte!
În spatele tău!
La o parte!
- Dumnezeule! E...? L-am...? - Nu ştiu.
- L-am mai văzut. - Nu răspunde.
- Alo, Telly Paretta? - Cine e ?
- Telly, aici detectiv Anne Pope. - N-am vrut să rănim pe nimeni.
Era un bărbat în faţa maşinii. Nu vroia să se mute.
- Încercăm să ne găsim copiii. - Închide.
- Da, ştiu. - Ştii?
- Ştiu de cazul vostru. - Închide.
Ăla e Ashley Correll?
Ne-au luat copiii şi ne-au spus că au murit într-un accident aviatic.
Anne, ştiu că n-are nici o noimă, dar fiul meu, Sam Paretta
şi fiica lui Ash, Lauren Correll, erau în acelaşi avion.
Cum pot doi oameni să-şi amintească doi copii diferiţi dacă n-au existat?
Jim...
Bună.
- Îmi pare rău, te cunosc? - Ce e? Eu sunt.
Nu înţeleg. Mă poţi ajuta?
Doamne, ce ţi-au făcut?
Sunt eu, Telly.
Îmi pare rău, ne cunoaştem?
O cunosc pe soţia ta.
Da, m-am prins. Nu sunt însurat. E alt Jim.
James William Paretta.
Cine eşti?
- Ştii un Sam Paretta? - Nici o legătură.
Poate ajută dacă i-ai spune numele. Sam...
M-ai pierdut.
Ce e cu Jim?
Ei sunt.
Trebuie să plecăm de aici.
Să plecăm din oraş. Măcar în noaptea asta. Ştiu un loc destul de departe.
Nici măcar nu şi-a amintit de mine. M-a uitat.
Jur, l-au lovit şi el a intrat în pompă.
Uite-te la asta. Apoi s-a ridicat. Nu numai că am văzut, am auzit: bum!
Tipul a ricoşat de pompă şi s-a ridicat în picioare.
- Nu e sânge deloc. - Trebuie să fie.
- FBI-ul vrea să vorbească cu tine. - Ce?
- Detectiv Pope. - Bine, aşteaptă aici.
- Carl Dayton, ASN. - Ai venit să închiriezi o maşină?
- Poftim? - Ce cauţi la locul faptei?
Ce legătură are Siguranţa Naţională? Nu pot răspunde.
- Vă trebuie o placă nouă. - Ne-am ocupat de cazul ăsta.
Dacă afli ceva despre Paretta sau Correll...
...sună-mă, zi sau noapte.
Îţi place partea asta, nu? Partea când îmi iei cazul.
- Aş prefera să navighez. - Fac o anchetă aici.
Până la alte ordine, Paretta şi Correll au încălcat doar legile oraşului New York.
Eu îl reprezint şi mă ocup de cazul lor.
Amestecul tău are legătură cu un accident în care le-au murit copiii?
Copii?
Nu există nici un copil.
- Dar un accident a fost. - Nu ştim nimic de nici un accident.
Nu ştii prea multe. Siguranţa Naţională?
Ar trebui să-mi iau yale mai bune.
- Nu te mai holba ca un paznic. - Nu la tine mă uit.
Am fost însurat. Simt ochii unei femei care mă judecă şi dacă sunt în comă.
Te rog, nu bea.
- Ţi-am spus că eşti cu ochii pe mine. - Ştii ceva? N-aş vrea să fiu nevoită.
- Atunci n-o face! M-am săturat să aud asta.
- Te-am întrerupt din autocompătimire...
Nu putem fi toţi eroi.
Crezi că eu n-aş bea toată sticla aia pentru o clipă de linişte?
Eşti amestecat. Nu poţi bea ca să scapi. Ce te face aşa special?
Am uitat-o.
Pe fetiţa mea.
Mi-au luat-o şi eu am uitat-o.
Ce fel de tată face asta?
Am nevoie de tine lucid.
- Nu fac asta pentru tine. - Ştiu.
- N-o s-o mai uit niciodată. - Ştiu.
Tu le ştii pe toate, nu?
Nu ştiu cum să-mi iau băiatul înapoi.
Găsim noi o soluţie.
Carl Dayton? E de la ASN, dar are acces special într-o secţie.
- E foarte secretă. - Ce fac?
Aş spune Dumnezeu ştie, dar mă îndoiesc că e în cercul lor.
Trebuie să-l iau pe puştiul surorii mele. Odihneşte-te.
Noapte bună. Vreau raportul ăla pe birou pentru că...
Nu, am plecat. Sunt în maşină. Aproape am ajuns acasă.
Telly Paretta e pacienta mea. Aş vrea să ajut. M-a contactat.
Ce mi-ai putea spune despre Telly ca s-o pot găsi?
Credeam că îşi închipuie totul.
Acum nu mai sunt sigur.
Cum se face că ea şi dl Correll au aceleaşi închipuiri?
Născocesc copii imaginari din acelaşi accident aviatic.
Nu-l ştiu pe Correll. Poate spune orice ca să fie cu ea.
- Dacă mai sună, anunţaţi-mă. - E foarte important să fiu de faţă.
Aveţi de-a face cu o posibilă psihoză. N-aţi vrea să înrăutăţiţi situaţia.
- Vă sun, dr. Munce. - Nu la asta m-am referit.
- Din vina mea a ajuns aici. - De ce?
Eu o tratam.
Mai are încredere în mine, altfel nu m-ar fi sunat.
O să mai sune şi atunci o să ştiţi pentru că o să fiu cu dv.
O să aveţi nevoie de mine ca s-o găsiţi.
La naiba.
"A. Petalis." De la ce vine A?
ASN
- Nu e nevoie să faci asta. - Asta?
Termină!
Al.
Al Petalis.
Doamne, nu vrei să te bagi în aşa ceva. Aşa că renunţă acum! Chiar acum!
Spune-i să înceteze înainte să se ajungă mai departe. Spune-i!
- Ne vrem doar copiii. - Nu există nici un copil.
Uită-i.
Ce ai spus? Să uit de copii?
- Cine eşti? - Unde sunt copiii?
De ce au fost luaţi? De ce au fost luaţi copiii?
Dacă-l mai vântur o dată, îţi rup rotula. Jur.
Unde sunt copiii?
Nu e vina mea.
Nu e vina noastră. Noi...
- Noi cooperăm. - Cooperaţi cu cine?
Cu cine?
- De ce cooperaţi cu ei? - Pentru supravieţuire.
- A cui, a ta? - Şi a ta.
Ai avut dreptate.
De unde sunt? Cine sunt? De ce vor copiii?
Spune-ne adevărul!
Adevărul. Adevărul e prea greu de acceptat pentru mintea voastră!
- Pentru mintea oricui. - Spune-ne cum să-i recuperăm.
Nu ştiu. Nu ştiu nimic despre asta.
Ştiu doar că trebuia să uitaţi la fel ca toţi ceilalţi.
- Asta nu făcea parte din asta. - Din ce?
Din ce?!
Parte din acest...
...experiment.
- Nu pot. - Ba poţi!
- Nu, nu spun. - Ba poţi! Ba...!
Ai copii?
Te rog.
Te rog, spune-mi.
Nimeni n-o să afle ce ne spui.
Spune-ne doar cum să ne recuperăm copiii.
Nimeni n-o să dea vina pe tine. Jur. Jur.
Ne ascultă.
- De ce nu ne-au luat pe noi? - Nu ştiu.
Cel mai probabil, o scurgere de gaze. Dar n-a ars nimic. Nu sunt urme de foc.
Nici de sânge.
Doar ăsta.
"Anne Pope, copiii noştri sunt în viaţă. Credem că au fost luaţi."
"Ştim că pare o nebunie. Te rog, ajută-ne."
Luaţi. Interesant cuvânt. Majoritatea oamenilor spun răpiţi.
- Ofiţerii au găsit asta. - Scuzaţi-ne, dr. Munce.
Martorii i-au văzut doar pe Paretta şi pe Correll fugind după explozie.
Nu sunt urme de alt cadavru înăuntru.
Asta de unde a apărut?
- Brasher, câţi ani are Cassidy? - 7. De ce?
Dacă ţi-aş spune că fata ta n-a existat niciodată, că ai inventat-o...?
- De ce ai face asta? - Chiar aşa...
De ce?
QuestAir. E numele companiei aeriene. Una mică. Îţi aminteşti?
QuestAir. Aşa că... Deci nu s-a prăbuşit niciodată.
Au luat cumva copiii
iar avionul şi pilotul... toate astea sunt legate de ei.
QuestAir.
Robert Shineer Preşedinte
- Doamne! Cine sunteţi? Ce faceţi aici?
- N-am crezut că e cineva aici.
Eu sunt Clair, asistenta dlui Shineer. Tu eşti...?
Eileen. Sunt contabila numită din oficiu pentru faliment.
Desigur. Îmi pare tare rău.
Nu-i nimic. Mi s-a spus că angajaţii QuestAir nu au voie să fie aici.
E în regulă. Dl Shineer are nevoie de nişte lucruri de la birou.
- Îmi pare rău. Nu puteţi lua nimic. - Sunt doar nişte scrisori personale.
Dacă găsesc ceva, le trimit cu plăcere acasă la dl Shineer.
Trebuie să respect procedura Curţii.
Bine. Dar adresa din West Side nu mai e bună... Complexul...
Ce adresă aveţi?
Unde o fi?
Ia să vedem ce am aici.
Robert Shineer. O am pe cea din Long Island. Colony Way 165?
Nu stă nimeni aici.
E ciudat. Nu s-au mutat. Au plecat pur şi simplu.
- Hai, ar trebui să dormi. - Şi tu?
Sunt în sfârşit treaz.
- Urcă. - Unde mergem?
Au fost reperaţi. Au păcălit o contabilă să afle o adresă în Long Island.
Shineer...
- E tipul de la firma de închiriat maşini. - Ştiu.
Trebuie să ajungem la aeroport. La cel de pe care au plecat copiii.
Sunt în casă cu noi.
Hai să mergem.
E înţepenită.
Ţine. Ne vedem la mine acasă. Unul dintre noi trebuie să plece. Du-te!
Stai aici.
Nu ieşi.
Nu mişca! Mâinile pe cap!
În genunchi! Acum!
Trag!
Acum!
Stai!
- Tu eşti Munce? - Unde e Telly?
- A plecat. Trebuie să mergem. - Şi Pope?
Vrei s-o ajuţi pe Telly? Treci la volan!
Hai.
Stai, Telly! Eu sunt Anne.
Anne Pope. Aşteaptă. Te rog, ascultă-mă. Ştiu.
Ştiu.
Te cred, Telly. Cred tot ce spui. Am văzut.
- Nu e uman. Iisuse Cristoase! - Şi copiii?
Da, tot. O să-i găsim. Îţi promit.
Mă auzi? O să-i găsim.
O să-l găsim pe fi...
Au luat-o pe Anne Pope chiar din faţa mea.
- Munce e jos. Ne duce la aeroport. - Frumoasă privelişte.
Ce ai făcut cu copiii noştri?!
Nu, Telly! Înapoi!
Vino cu mine.
- Trebuie să mergem la poliţie. - Ba la aeroport.
Te rog, Telly. Avem nevoie de ajutor.
Coboară.
Nu, te duc.
E unul din ei. Îl ai pe fiul meu. Unde e?
Ştii că situaţia a scăpat de sub control.
Acum s-a terminat. Pune-i capăt. Îndreaptă lucrurile.
Unde e fiul meu?
Nu s-a terminat.
Eşti unul din agenţii ăia.
Nu, sunt doar...
...unul din puţinii care ştiu.
- Şi îi ajuţi? - N-au nevoie de ajutorul nostru.
Îşi fac experimentele cu sau fără ajutorul nostru.
O fac de ani de zile. Poate dintotdeauna.
- Îi laşi să facă ce vor. - Îi las?
N-am încotro. Noi încercăm doar să reducem pagubele.
Îl vreau doar pe fiul meu.
N-o să-l mai primeşti niciodată înapoi pe Sam.
I-ai păstrat amintirea şi ei nu ştiu de ce. Eşti doar un cobai pentru ei.
Nu cred. A zis că nu s-a terminat. Încă îl mai pot recupera.
Tu îi cunoşti. Ajută-mă.
Dacă mergi mai departe, nu te pot ajuta. Îmi pare rău.
- Fiul meu e aici? - Tu nu te-ai îndoit niciodată.
- Nici măcar pentru o secundă, nu? - E aici.
E doar o amintire acum, Telly.
Îl vizualizezi aici?
Acum?
Scumpule! Stai!
Ce i-ai făcut?! De ce l-ai luat? Ce vrei?
- E un experiment. - E doar un băieţel.
Ce ai putea învăţa de la el?
Nimic.
N-a fost vorba de Sam.
- N-a fost vorba de copii. - N-a fost niciodată vorba de copii.
- Noi am fost experimentul. - Legătura voastră, mamă-copil.
Ca un ţesut invizibil. Îi putem măsura şi energia.
Dar n-o înţelegem întru totul, aşa că am pus o întrebare.
Poate fi ştearsă? Şi se poate.
În afară de tine.
Dă-mi fiul înapoi
şi fac orice vrei.
Ceea ce vreau, Telly, e ca tu să-ţi uiţi fiul.
- Să-l uiţi pe Sam. - Nu.
Dacă nu-l uiţi, experimentul ăsta va eşua.
Şi eu răspund de el. Nu pot permite aşa ceva.
- Iar timpul zboară. - N-o să te ajut.
- Există lucruri şi mai rele decât să uiţi. - Ba nu, nu există.
Trebuie să uiţi!!!
Eşti altfel decât ceilalţi.
De ce?
E mai bine aşa. N-o să te urmărească amintirea lui.
Ai putea trăi din nou.
Acum, vreau să te întorci în prima zi, la spital.
Prima oară când l-ai văzut pe Sam.
Am nevoie de acea primă amintire.
Dă-mi acea primă amintire.
Băiatul acela...
Cum îl chema?
Băiatul acela?
Am avut viaţă în mine.
Am...
...avut viaţă.
Am un copil.
Am un fiu.
Am...
...un fiu.
Îl cheamă Sam, nenorocitule!
Mai am nevoie de timp.
Sam Paretta. Îl ştii?
Bună, mami.
Nu e timpul să plecăm încă, nu?
Mamă, nu pot respira.
Îmi pare rău, eu...
- Vroiam doar să te închizi la haină. - Pot să mă joc până la 5,30?
- Da, până la 5,30, da. - Bine. Mulţumesc.
Pe curând.
Bună, Lauren.
Bănuiesc că...
Nu par să-i vrea pe părinţi prin preajmă.
- Te tot uiţi la el. - E greu să n-o fac.
Sunt bine.
Ştiu.
Eu sunt Telly.
Mama lui Sam.
Eu sunt Ash. Cred că ne-am mai întâlnit.
Traducere: SDI Media Group (SubRip: CdinT)
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org