OK. Eşti pregătită, Anna?
Toată lumea, la locurile voastre.
Scena 32, dubla 2.
Motor.
Urmăriţi-o.
IUBITA LOCOTENENTULUI FRANCEZ
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Sam?
Sam, pregăteşte trăsura.
- Mergem la domnişoara Ernestina. - Imediat, domnule.
Doamnă.
Doamnă, veniţi repede. E dl Charles.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa, domnule.
Te rog, spune-i doamnei că am venit s-o văd.
- Doamne, Charles, te-ai trezit devreme. - Bună dimineaţa, d-nă Tranter.
- E o dimineaţă foarte frumoasă. - Într-adevăr. Intraţi.
Ernestina s-a trezit?
- Mary, nepoata mea s-a trezit? - Da, doamnă.
- Spune-i că a venit s-o vadă dl Charles. - Da, doamnă.
Pot să mă întâlnesc cu Ernestina?
- Singur? - Desigur, desigur.
Mulţumesc.
Domnişoară, a venit dl Charles să vă vadă.
- Dl Charles? - E jos, vă aşteaptă.
Vrea să vă vorbească.
- Cu ce rochie să mă îmbrac? - Cea roz. E aşa de frumoasă...
Sunteţi frumoasă ca o floare îmbrăcată cu ea.
Aşa e, o îmbrac pe cea roz.
Sera este un loc retras. E bine aşa?
E bine, mulţumesc.
O voi aştepta... în seră.
Întotdeauna am crezut că voi, londonezii, vă treziţi la amiază.
Ba nu e adevărat. Cine se scoală de dimineaţă, departe ajunge.
Aşa obişnuim să spunem la Londra.
Vine.
Charles?
Ernestina.
- Hun har gatt inn til ham. - Nu-i aşa că arată ca o prinţesă?
Ernestina, probabil că nu ţi-a scăpat atenţiei faptul că au trecut
şase săptămâni de când am venit în Lyme, părăsind Londra.
Nu, nu mi-a scăpat din vedere.
Am venit în Lyme pentru a căuta fosile pe ţărm,
dar am rămas pentru tine.
Pentru compania ta minunată.
Mulţumesc.
- N-o să-l refuze, nu? - Nici gând.
Mai degrabă şi-ar pierde o mână.
Am venit astăzi aici să-mi dai permisiunea să-ţi cer mâna de la tatăl tău.
Da, ţi-aş permite.
Nu ştiu dacă ar fi de acord.
El nu consideră ceea ce fac eu drept muncă.
Insinuezi că decizia aparţine numai tatălui meu?
- Nu. Este a ta. - Da, aşa e.
Tata n-ar face ce nu vreau eu. Eu nu aş face ce nu vreau eu.
În acest caz, fie-ţi milă
de un bătrân om de ştiinţă, căruia îi eşti foarte dragă,
şi căsătoreşte-te cu mine.
Charles.
Am aşteptat atât de mult acest moment!
Han er inne i varmen.
Nu e vâsc, dar n-are importanţă nu?
Charles!
Da?
Cine e?
Da, este.
Îi spun.
Anna?
Ai întârziat.
Cei de la machiaj te aşteaptă.
Doamne.
- Ce s-a întâmplat cu apelul de trezire? - Habar n-am.
- Cine a sunat? - Jack.
Şi tu ai răspuns?
Înseamnă că deja se ştie.
Se ştie că eşti în camera mea.
În patul tău. Vino încoace.
Ce târziu e.
Mă vor da afară pentru imoralitate.
Vor crede că sunt o stricată.
Chiar eşti.
Bună dimineaţa.
E răcoare azi.
Domnişoară Woodruff. Ştiţi că nu mai puteţi rămâne aici.
Domnişoara Duff nu v-a menţionat în testament.
Locuinţa va fi vândută.
Câţi bani aveţi?
Domnişoară Woodruff, cred că ştiu pe cineva care v-ar găzdui.
Doamna Poulteney.
Casa ei are vedere la mare?
Uneori, da.
În acest caz, vă sunt recunoscătoare pentru ajutorul dat.
- Dl Smithson, am întâlnire cu dl Freeman. - Sunteţi aşteptat, domnule.
Poate că eşti un om lipsit de ocupaţie,
dar eşti punctual.
Bună dimineaţa, dle Freeman.
Te rog...
Nu se compară cu biroul meu din centrul oraşului,
dar m-am gândit că ai fi interesat să vezi acest loc.
- Da, sunt. - Pardon.
Fascinant.
Da, aşa este. Înţeleg, Charles,
că îi vei oferi Ernestinei nu numai dragostea şi protecţia ta,
dar şi, în timp, o avere importantă.
Aşa e.
Da.
Ştiu că fiica mea te iubeşte.
Îmi pari un om de încredere. Să dăm mâna.
Şi eu am început aici, Charles, alături de soţia mea.
- Ştii că nu am nici un fiu. - Da, domnule, ştiu.
Ştiu că nu e momentul potrivit, dar dacă te va interesa vreodată lumea comerţului,
îmi va face plăcere să-ţi fiu ghid.
Vă mulţumesc.
S-a purtat cu deosebit respect faţă de poziţia mea de "om de ştiinţă şi domn"
Chiar m-a întrebat despre obiectul muncii mele.
Cum nu credeam că-l vor interesa fosilele,
i-am ţinut în loc un mic discurs despre teoria evoluţiei.
- Cât de urât din partea ta! - Da, nici lui nu i-a plăcut.
Şi-a exprimat opinia că dl Darwin
ar trebui expus public, la grădina zoologică.
În cuşca maimuţelor.
Te conduc eu.
N-ar fi bine să ne întoarcem? Vântul se înteţeşte.
Credeam că ţi-ar face plăcere un motiv în plus să mă ţii de mână.
Foarte bine.
Dumnezeule. Ce face acolo?
- E săraca "Tragedie". - "Tragedie"?
Pescarii i-au pus alt nume.
Ce nume?
I-au spus "iubita locotenentului francez".
Aşa?
- Ce faci? - Mă duc la ea. Ar putea cădea.
Nu gândeşte. E nebună.
E periculos. Rămâi acolo.
Charles.
Doamnă.
Îmi cer iertare, doamnă. Pentru siguranţa dvs., veniţi înapoi.
Spune-mi, cine este acest... locotenent francez?
Este un bărbat despre care se spune că ea...
S-a îndrăgostit?
- Mai rău. - Şi el a părăsit-o.
Există un copil?
Cred că nu.
Toate sunt numai bârfe.
Ea ce face aici?
Se spune că îl aşteaptă să se întoarcă.
Cât de banal...
...cum s-a întreţinut de când a fost concediată?
Am înţeles că...
Domnişoară?
Domnişoară Woodruff, vă rog să intraţi.
Doamnă Poulteney, aceasta este domnişoara Woodruff.
Înţeleg.
Doresc, aşa cum ţi-a spus părintele, să devii doamna mea de companie.
El mi-a sugerat că eşti persoana potrivită pentru aşa ceva.
- Eşti şomeră? - Da, doamnă.
- Dar ai educaţie, ai fost guvernantă? - Da, doamnă.
Acest post necesită o persoană cu un profil moral ireproşabil.
Trebuie să mă gândesc la servitorii mei.
- Vorbeşti franceza? - Da, doamnă.
Nu îmi plac francezii.
Ar fi cazul să ne părăseşti, dle Forsythe.
Desigur, doamnă Poulteney. Bună seara.
Dl Forsythe m-a informat că mai păstrezi un anume ataşament pentru un străin.
Am auzit de la martori din cei mai credibili
că poţi fi găsită mereu într-un singur loc.
Priveşti marea de pe dig.
Mi s-a spus că ai remuşcări,
dar această atitudine este indecentă,
de netolerat şi constituie un păcat.
Dacă mă consideraţi nepotrivită pentru acest post, doriţi să plec...
Vreau să demonstrezi că această persoană
nu mai are loc în inima ta.
- Şi cum să fac asta? - Nu-ţi mai arăta ruşinea.
Aş vrea să te aud citind din Biblie.
Dacă exprimarea va fi pe placul meu, vei primi postul.
- Mike? - Da?
Ascultă aici.
"Se estimează că în anul 1857, în Londra existau 80 000 de prostituate."
Şi?
"Una din 60 de case era un bordel."
"În momentul când populaţia masculină din Londra atingea cifra de 1,25 milioane,
prostituatele aveau două milioane de clienţi pe săptămână."
- Două milioane? - Da.
Îţi aduci aminte de replica mea în scena din cimitir, despre plecarea la Londra?
"Dacă plec la Londra, ştiu ce voi deveni acolo,"
"voi ajunge cum mi se spune acum în Lyme."
- Continuă. - Asta o aşteaptă.
Aici se spune că sute de prostituate erau fete cuminţi,
de exemplu guvernante, care rămâneau fără slujbă.
Asta e: îţi superi şeful, eşti dată afară, nu ai altă alegere decât strada.
Asta este realitatea.
Populaţia masculină era de 1,25 milioane?
Da.
Dacă eliminăm pe bătrâni şi copii,
rezultă că, în afara căsniciei,
bărbatul tău victorian se poate aştepta la 2,4 partide de sex pe săptămână.
Îmi cer iertare că te deranjez.
Ai răbdare. Vin acum.
Pentru încântătoarea domnişoară de sus.
Cât îţi datorez?
Un penny?
Mulţumesc foarte mult.
- O cunoşti pe doamna? - Da.
- Vine adesea pe aici? - Destul de des.
Dar nu e o doamnă.
E târfa locotenentului francez.
Din partea dlui Charles, alături de complimentele sale.
- Le-a adus el însuşi? - Nu, domnişoară.
- Unde e dl Charles? - Nu ştiu, domnişoară. Nu l-am întrebat.
Pe cine n-ai întrebat?
- A fost un servitorul său, domnişoară. - Dar am auzit că vorbeşti cu el.
- E adevărat, domnişoară. - Despre ce vorbiţi?
Nimicuri, domnişoară.
Să ţii minte că vine de la Londra.
Da, domnişoară.
Dacă îţi face avansuri, vreau să ştiu imediat.
Na kan du hente noe byggdrikke.
Pentru iubita mea.
Doamnă?
Îmi pare rău că vă deranjez.
Am auzit că de curând aţi devenit secretara doamnei Poulteney.
Pot să vă însoţesc? Mergem în aceeaşi direcţie.
Prefer să mă plimb singură.
- Îmi permiteţi să mă prezint? - Ştiu cine sunteţi.
- Atunci... - Vă rog să mă lăsaţi singură.
Şi vă rog să nu spuneţi nimănui că m-aţi văzut aici.
"Domnişoară Woodruff."
Aşteaptă puţin. Am pierdut şirul.
Pagina 50. Deodată, te văd. Ţi-ai agăţat rochia în tufişuri.
Eu te văd, apoi mă vezi şi tu.
Ne uităm unul la altul, apoi eu spun "Domnişoară Woodruff."
Bine.
Bine. Acum, te văd.
Agaţă rochia în tufişuri.
Aşa, da.
Mă uit la tine.
Mă vezi.
Mă uit la tine.
Acum vii înspre mine şi vrei să mă depăşeşti.
Cărarea e plină de noroi, aluneci.
- Eu încerc să te ajut. - Mai încercăm o dată?
- Bine. - Să mai încercăm o dată.
Bine...
Am rochia zdrenţuită în tufişuri..
Deodată, mă vezi.
Te văd şi eu.
Într-o zi ai putea păţi ceva mult mai rău,
într-un asemenea loc, ai putea să-ţi răsuceşti o încheietură.
Trebuie să mă întorc.
Mai întâi, dă-mi voie să-ţi spun ceva. Ştiu că sunt un străin, dar...
Nu e neapărată nevoie să te ascunzi.
Nici un bărbat căruia îi pasă de reputaţia sa nu-şi poate permite
să fie văzut cu târfa din Lyme.
Domnişoară Woodruff, am auzit unele lucruri despre situaţia ta.
Probabil nu e o plăcere să lucrezi la doamna Poulteney.
- Mi-ar face plăcere să mă interesez... - Nu pot pleca de aici.
De ce?
Nu ai legături de familie care să te ţină în Dorset.
Ceva mă leagă aici.
Acel domn francez?
Permite-mi să insist. Aceste lucruri sunt ca rănile.
Dacă nimeni nu vorbeşte despre ele, se agravează în timp.
Dacă nu se întoarce, nu este demn de tine.
- Dacă se întoarce... - Nu se va întoarce niciodată.
Ţi-e teamă că nu se va întoarce niciodată?
Ştiu că nu se va întoarce niciodată.
Nu te înţeleg.
Este căsătorit.
Ar fi trebuit să ascult de bunul meu simţ.
- Eşti o creatură rea şi vicleană. - Pot să ştiu ce acuze mi se aduc?
Ai fost văzută în pădure.
Nu de două, ci de trei ori.
Şi unde e păcatul?
Păcatul? Tu, o femeie tânără, singură într-un asemenea loc?
- Nu e altceva decât o pădure mare. - Ştiu foarte bine ce e,
ce se petrece acolo şi ce fel de oameni o frecventează.
Nu o frecventează nimeni. Merg acolo să fiu singură
Mă contrazici, domnişoară?
Îţi vei limita plimbările în locuri publice.
M-ai înţeles?
Bună ziua, doamnă Poulteney, domnişoară Woodruff.
Bună ziua.
- A venit doamna Poulteney. - Cine e?
Una care m-ar da afară imediat.
Da? Pune-i otravă în ceai.
Domnişoară Woodruff, e o plăcere să vă întâlnesc.
Vă place Lyme?
Mulţumesc, doamnă. Da.
- V-aţi născut în Lyme? - În Dorchester, doamnă. Nu foarte departe.
Ceaiul. Mulţumesc, Mary.
Las-o acolo.
Cât timp rămâneţi în Lyme, domnişoară Freeman?
Toată vara.
Trebuie să spun, doamnă Poulteney, că arătaţi extrem de bine.
La vârsta mea, domnişoară Freeman, contează numai sănătatea spirituală.
Nu-mi fac griji deloc pentru dvs.
Cu haosul care domneşte pe străzi,
devine tot mai important să păstrezi în om sfinţenia credinţei.
- Haos pe străzi? - Exact, dle Smithson.
Chiar şi un discipol al lui Darwin, ceea ce am înţeles că eşti,
nu poate să nu observe creşterea animalităţii din oameni.
Probabil că îţi face plăcere,
deoarece corespunde cu părerea ta că toţi suntem maimuţe.
Data viitoare când mă voi afla pe stradă, voi studia mai atent această problemă.
Lăsaţi-mă să vă ajut, doamnă Tranter.
De exemplu, servitoarea dvs., doamnă Tranter.
Menajera m-a informat că a văzut-o azi dimineaţă
stând de vorbă cu un tânăr.
Menajera mea nu îl cunoaşte.
Cred că a fost Sam, valetul meu.
- Probabil că da. - Da, şi trebuie să spun, Charles,
că petrece foarte mult timp stând de vorbă cu Mary.
Şi ce e rău în asta?
Există o mare diferenţă între ce se acceptă în Londra şi ce se permite aici.
Dar nu înţeleg ce crimă fac Mary şi Sam dacă vorbesc unul cu altul.
Viitoarea ta soţie judecă mai bine decât dta aceste lucruri, dle Smithson.
O cunosc pe această fată.
N-aş vrea s-o dau afară.
Dacă ai fi mai în vârstă, ai înţelege
că în aceste situaţii nu poţi fi niciodată prea strict.
Mă înclin în faţa experienţei dvs, doamnă.
Sunt aici.
Îţi mulţumesc că ai venit.
Cum îndrăzneşti să te porţi într-un mod atât de scandalos?
Cum îndrăzneşti, faţă de domnişoara Freeman?
Nu mai am la cine să mă duc.
Nu îţi este evident că eu nu îmi pot permite să mă implic mai mult de atât?
Da, îmi este.
De ce nu pleci la Londra să începi o viaţă nouă?
Dacă merg la Londra, ştiu ce voi deveni.
Voi ajunge ceea ce se spune despre mine în Lyme.
- Dragă domnişoară Woodruff... - Sunt slabă. Crezi că nu ştiu?
Am păcătuit.
Nu-ţi poţi imagina cât am suferit.
Sunt fericită doar atunci când dorm.
Când mă trezesc, începe coşmarul.
Asta e...
De ce m-am născut aşa?
De ce nu m-am născut ca domnişoara Freeman?
Unele întrebări, nu e bine să fie puse.
- N-am vrut să spun... - Eşti invidioasă, desigur...
Nu e invidie.
Doar neînţelegere.
- Trebuie să mă ajuţi. - Nu stă în puterea mea.
Nu vreau să cred asta.
Ce vrei de la mine?
Trebuie să-ţi spun ce mi s-a întâmplat cu adevărat cu 18 luni în urmă.
Te implor. Eşti singura mea speranţă.
Voi fi în pădure mâine seară şi în seara următoare.
Te voi aştepta.
Trebuie să plec.
Te voi aştepta.
Davide?
Nu, nu e Davide. Sunt Mike.
Ce faci?
- Ma uit la tine. - Vino înapoi.
Vino înapoi.
- Îţi place telescopul meu? - E foarte elegant.
Obişnuiam să mă uit după sirene.
Poftim.
Mă bucur că ai venit. Era timpul să ne întâlnim.
Cel mai bun brandy din Dorset.
Îl ţin pentru vizitatori din Londra care îmi împărtăşesc gustul
pentru frumuseţile vieţii
- În sănătatea ta, doctore. - Şi a ta.
- Fumezi? - Mulţumesc.
Am auzit că eşti om de ştiinţă.
Căutător de fosile.
Paleontologia este domeniul meu de studiu.
Presupun că asta nu e a ta.
Când ni se va termina viaţa, va fi vremea să-i urmăm pe cei morţi.
Da, am făcut cunoştinţă de curând cu un specimen din flora locală
care mă face să-ţi dau dreptate.
Din câte am înţeles, un caz foarte neobişnuit.
- Se numeşte Woodruff. - A, da, săraca "Tragedie".
Pot să-ţi spun că ştim mai multe despre fosilele tale decât despre mintea ei.
De curând, un doctor german pe nume Hartmann
a clasificat melancolia în mai multe tipuri.
Un tip îl numeşte "natural", adică omul se naşte cu ea,
are un temperament înclinat spre tristeţe.
Un altul, îl numeşte "dobândit",
adică dobândit într-o anumită împrejurare.
Al treilea tip, îl numeşte "melancolie obscură",
nume prin care vrea să spună că nu ştie ce anume o cauzează.
- Ea nu a trecut prin anumite împrejurări? - Să fim serioşi.
E prima femeie care să fie părăsită? Nu, nu.
Ea aparţine celui de-al treilea tip: melancolie obscură.
Ascultă-mă bine.
Îţi spun cu cea mai mare discreţie.
Am fost chemat s-o văd, acum zece luni.
Lucra, trăind de una singură,
plângând fără motiv, fără să poată vorbi, fără să poată dormi.
Melancolie totală.
Mi-am dat seama că exista numai un leac.
Să plece de aici. Dar ea n-a vrut.
Se duce într-un loc unde o aşteaptă numai greutăţi,
la o stăpână care nu face diferenţa între angajat şi sclav.
- Şi nu vrea să plece. - Dar e de neînţeles.
Deloc. Hartmann a spus ceva interesant
despre un astfel de caz.
"E ca şi cum o tortură a devenit o plăcere."
Şi n-a dezvăluit nimănui adevărata ei stare psihică?
- Nu. - Dar dacă ar face-o?
Adică, dacă ar putea vorbi despre asta?
Ar fi vindecată.
Dar ea nu vrea să se vindece.
Lucram ca guvernantă.
La familia Talbot.
El se numea Varguennes.
A fost adus în casă după ce vasul său a naufragiat.
Avea o rană cumplită. Piciorul îi era sfâşiat de la şold până la genunchi.
Avea dureri mari, dar nu s-a plâns niciodată.
N-a scos nici cel mai mic geamăt.
Îi admiram curajul.
Am avut grijă de el.
Atunci nu ştiam că bărbaţii pot fi foarte curajoşi, dar totodată
şi foarte înşelători
Era foarte chipeş.
Nici un bărbat nu mi-a acordat atâta atenţie ca el, în timp ce se refăcea.
Mi-a spus că sunt frumoasă,
Şi că nu înţelegea cum de nu eram căsătorită.
Şi altele, la fel.
Râdea de mine.
Mi-a plăcut asta.
Când nu-l lăsam să-mi sărute mâna, spunea că sunt crudă cu el.
A venit o zi când m-am simţit astfel.
Şi nu ai mai fost... crudă cu el?
Varguennes s-a însănătoşit.
A plecat la Weymouth.
Urma să aştepte acolo o săptămână, apoi să se întoarcă în Franţa.
I-am spus că nu îl voi urma niciodată, că nu puteam s-o fac.
Dar după ce a plecat,
singurătatea mea a fost atât de adâncă, încât simţeam că mă înec în ea.
L-am urmărit.
Am ajuns la hanul unde pe oprise.
Nu era un loc decent, am ştiut-o imediat.
Mi-au spus să urc în camera lui.
Se uitau la mine.
Zâmbeau.
Am insistat să fie chemat.
Părea încântat să mă vadă.
Se purta ca iubitul ideal.
Nu mâncasem nimic în acea zi.
M-a dus într-un loc retras şi a comandat de mâncare.
Dar se schimbase.
Mă copleşea cu zâmbete şi mângâieri, dar am simţit imediat că nu era sincer.
Mi-am dat seama că eram pentru el o simplă distracţie.
Nimic mai mult.
Mi-am dat seama încă din primele cinci minute.
Cu toate astea, am rămas.
Am luat masa ce mi-a fost servită.
Am băut vinul. Însă nu m-a îmbătat. M-a făcut să înţeleg mai clar.
Este posibil?
Fără îndoială.
Curând, nu şi-a mai ascuns adevăratele intenţii faţă de mine,
nici eu n-am putut să mă prefac surprinsă.
Nevinovăţia mea fusese falsă din momentul când mă hotărâsem să rămân.
Aş putea să-ţi spun că m-a silit, că m-a drogat, dar...
nu a fost aşa.
I-am cedat de bunăvoie.
Am făcut-o ca să nu mai fiu ca înainte,
să fiu văzută ca renegata care sunt cu adevărat.
Am înţeles că nu mă voi putea căsători cu cineva asemenea mie,
aşa că am ales ruşinea.
Ruşinea m-a ţinut în viaţă,
certitudinea că nu sunt ca şi celelalte femei.
Nu mi-ar fi plăcut niciodată să am un soţ, copii,
o casă a mea.
Câteodată mi-e milă de ele.
Am o libertate pe care ele nu o pot înţelege.
Nu mă poate atinge nici o vină, nici o jignire.
Am trecut dincolo.
Nu mai sunt nimic.
Aproape că nu mai sunt o fiinţă omenească.
Sunt târfa locotenentului francez.
Trebuie să pleci din Lyme.
Nu trebuie să ne mai întâlnim singuri. Pleacă.
Voi aştepta.
Ce s-a întâmplat?
- Ce s-a întâmplat? Eşti întristată. - Nu.
Nu.
De ce eşti tristă?
Nu sunt.
Domnişoară Woodruff?
Domnişoară Woodruff, doamna Poulteney vrea să-ţi vorbească.
Doamna Poulteney vrea să-ţi vorbească imediat.
Sunt în hambarul din pădure.
Te rog să vii pentru ultima dată.
- Da? - Trebuie să vorbesc urgent cu dr. Grogan.
- Dr. Grogan nu e aici. - Nu e aici?
A fost chemat la azil. Îl găsiţi acolo.
Vă mulţumesc.
Mă numesc Smithson. Trebuie să mă întâlnesc cu dr. Grogan într-o problemă urgentă.
Urmaţi-mă, domnule.
Smithson. Cred că ştiu de ce ai venit.
Îmi pare rău că nu eram acasă.
Asist la o naştere.
Adevărul e că nu ştim unde este.
- Nu înţeleg. - Adică nu ştii ce s-a întâmplat?
- Nu. - Atunci de ce eşti aici?
- Am nevoie de sfatul tău. - Nu ştiu dacă mai am vreunul să-ţi dau.
Domnişoara Woodruff a dispărut. Doamna Poulteney a concediat-o.
Este căutată. Am promis o recompensă de 5 lire pentru cine o găseşte, vie sau moartă.
Este în viaţă.
Am primit un bilet de la ea.
Trebuie să mă întorc. Mergi acasă la mine. Aşteaptă-mă.
Nimic din ce s-a spus sau se va spune aici nu trebuie să iasă din această cameră.
Mi-ai cerut sfatul.
Sunt o femeie tânără cu o inteligenţă superioară şi educată.
Nu îmi controlez în totalitate sentimentele.
Ce e mai rău, m-am obişnuit să fiu o victimă a sorţii.
Apare un zeu tânăr.
Inteligent, arătos.
Tandru.
Singura mea armă este mila pe care i-o produc.
Ce fac, atunci? Îmi încerc şansa.
Într-o zi, umblând pe unde nu am voie,
mă arăt aceluia care ştiu că nu mă va da pe mâna persoanei
care nu-mi va tolera crima, angajatorul meu.
Apoi dispar,
presupunând că ar fi normal să mă arunc de pe cea mai apropiată stâncă.
Apoi, în cazul extrem, îi cer ajutorul salvatorului meu.
Despre ce Dumnezeu vorbeşti?
Am vorbit cu menajera dnei Poulteney S-a dus în pădure.
A plecat pe sub nasul doamnei, cu bună-ştiinţă.
- A vrut să fie văzută, să te compromită. - De ce ar vrea s-o facă?
Ascultă-mă. Am cunoscut multe prostituate,
din cauza meseriei mele, nu a lor.
Aş vrea să am câte o liră pentru fiecare dată când le-am auzit lăudându-se
că majoritatea clienţilor erau soţi şi părinţi.
Dar ea nu e o prostituată.
Nici o persoană rea.
Dragul meu, eşti pe jumătate îndrăgostit de ea.
Îţi jur pe onoarea mea că nimic nu s-a petrecut între noi.
Te cred. Dar te întreb ceva.
Vrei s-o auzi? Vrei s-o vezi?
Vrei s-o atingi?
Nu eşti primul bărbat care se îndoieşte de alegerea făcută înaintea căsătoriei.
Eu aş merge s-o văd. I-aş spune că renunţ la ea.
Trebuie să renunţi la ea, Smithson.
Da.
Îmi voi onora legămintele făcute domnişoarei Freeman.
Cunosc un ospiciu particular din Salisbury.
Domnişoara Woodruff ar fi tratată acolo cum se cuvine, te asigur.
- Ai fi gata să suporţi cheltuielile? - Da.
Aş suporta cheltuielile.
Domnişoară Woodruff.
Ai petrecut noaptea aici?
- Îţi este frig? - Nu. Nu.
Nu-ţi fie frică.
Am venit să te ajut.
- Nu te poţi controla? - Nu pot! Nu pot!
- Nu vreau. - De ce nu?
Ce naiba cauţi aici?
- Mă plimb, dle Charles. - Lasă-ne, te rog.
Da, domnule.
Am venit s-o ajut,
la solicitarea medicului ei.
- El cunoaşte situaţia în detaliu. - Da, domnule.
Situaţie care nu trebuie dezvăluită sub nici o formă.
- Am înţeles, domnule. - Dar ea, înţelege?
Nu va spune nimic, domnule.
Jur pe sufletul meu, dle Charles.
Am profitat într-un mod nedemn de situaţia ta. Îţi cer iertare.
Eu sunt singurul vinovat.
Trebuie să mergem la Exeter.
Cei din oraş vorbesc să te trimită la un ospiciu.
Nu e ceva serios, însă dacă nu te întorci în Lyme, vei scăpa de ruşine.
- Unde îţi sunt bagajele? - În depozitul de la staţia de diligenţă.
Voi pune să fie trimise la staţia din Exeter.
Mergi până la Axmouth Cross şi aşteaptă acolo diligenţa.
Ia aceşti bani.
Îţi mulţumesc.
Aici ai adresa avocatului meu.
Anunţă-l unde ai ajuns.
Îl voi instrui să-ţi trimită mai mulţi bani.
Îţi mulţumesc.
Nu te voi revedea niciodată.
Nu.
Eşti o persoană deosebită, domnişoară Woodruff.
Da, sunt o persoană deosebită.
Plec la Londra.
Da.
Am terminat de filmat scenele de aici, aşa că...
A venit Davide?
- Nu, va ajunge în seara asta. - Va fi bine pentru tine.
Va fi bine pentru tine.
Şi pentru el.
Îmi vei lipsi.
Te duc acasă după ce termini.
Ne vedem în Exeter, Anna.
- Gândeşte-te la noi cât vei fi plecată. - Aşa voi face.
Te voi putea vedea în Londra?
Asta ar fi foarte, foarte greu.
Vom ajunge acolo peste două săptămâni
Trebuie să te văd.
Bine.
Plecăm acasă.
- Mike, eşti chemat la machiaj. - Da.
Da.
- Da. - Da.
Sam?
- Domnule. - Sam.
Vreau să pleci azi la Londra, să pregăteşti casa.
Eu voi pleca mâine.
- Schimbare de plan. - Înţeleg, domnule.
Sper că această schimbare nu va afecta şi planurile de viitor, domnule?
- Care planuri de viitor? - Mă gândesc şi la viitorul meu, domnule.
Da? Ei bine, viitorul tău apropiat înseamnă să pleci azi la Londra.
- Ai înţeles? - Da, dle Charles.
- Bună ziua. - Bună ziua, domnule.
Domnişoara Ernestina este în grădină.
Mulţumesc.
Sam ţi-a explicat despre ce s-a întâmplat azi dimineaţă?
Da, domnule.
- Şi ai înţeles? - Da, domnule.
- Domnule, nu pot.
Bună ziua.
Charles. Astăzi te-ai hotărât să abandonezi lumea fosilelor în favoarea mea?
Mă simt onorată.
Te asigur că toată frumuseţea lumii se găseşte în această grădină.
Alese cuvinte.
Draga mea, mi-e teamă că trebuie să te părăsesc din nou.
Trebuie să plec la Londra.
- La Londra? - Să mă întâlnesc cu Montague, avocatul meu.
- Charles. - Nu pot evita, din păcate.
Se pare că sunt unele probleme legate de contractul de căsătorie.
- Tatăl tău este un om foarte riguros. - Ce mai vrea?
- Cine? - Tata.
Corectitudine pentru tine.
O corectitudine care te ia de lângă mine.
Ernestina, ştiu că afecţiunea dintre noi este aproape totul,
dar există pe lângă ea şi o parte legală care...
Prostii.
- Draga mea Tina... - Mă plictisesc în Lyme.
- Te văd atât de puţin. - Mă voi întoarce în trei zile.
Sărută-mă atunci, să-ţi pecetluieşti promisiunea.
Joc.
40-15.
Al treilea serviciu.
Joc pentru dl Smithson şi primul set: 6-5.
Dumnezeule, Charles, eşti în plină formă. Ascuţit ca briciul.
- Din ce motiv? Aerul de la ţară? - Astăzi mingea a ţinut cu mine.
Loveai de parcă aveai ură pe ea.
Harry, câteva cuvinte.
Vei primi veşti de la o domnişoară, pe nume Woodruff, din Exeter.
Îţi va da adresa ei. Te rog să-i trimiţi bani din partea mea.
Desigur. Cât?
50 de lire.
Desigur.
- Domnişoara Woodruff? - Da.
Şi nu vreau să mai aud nimic despre asta.
Nu vei mai auzi.
Aşteaptă-mă.
- Unde naiba ai fost, eşti surd? - Îmi cer scuze, domnule. Eu...
Pregăteşte-mi hainele. Iau masa la club.
Da, domnule. Pot să vă spun câteva cuvinte domnule?
Nu, nu poţi.
- Cum merge vânătoarea în Dorset, Charles? - Te pricepi la la câini?
Îţi pot oferi o pereche din rasa Northumberland. Adevăraţi îngeri.
Ştii cine a fost bunicul lor? Tornado.
Tornado, pe care l-ai cunoscut la Cambridge.
Da. Eu şi încheietura mea.
I-a plăcut de tine. Întotdeauna îi muşca pe cei dragi lui.
Ce idee genială ai avut, Charles.
- Pentru Tornado, Dumnezeu să-l odihnească. - Odihnească-se în pace.
Excelent. Vinul de Porto este indispensabil pentru a spăla vinul roşu.
Aşa cum vinul roşu este necesar pentru a uita punch-ul.
Iar punch-ul, pentru a adormi şampania.
- Ce mai urmează? - Ce mai urmează?
Încă un rând pentru toată lumea. În esenţă, asta urmează.
Tom, cred că ai băut ajuns.
La fel ca tine, dragă Charley. Toţi suntem băieţi buni.
- Înainte, domnilor. - Unde mergem?
Unde merg toţi băieţii buni să petreacă o noapte veselă.
Mergem la Kate Hamilton, Dumnezeu s-o binecuvânteze.
A fost şi fiul episcopului pe acolo, Charley, dar să nu-i spui bătrânului.
Încetişor.
Kom igjen, sir, sta opp... Han er pa post.
- Det hvite flagget er oppe. De stikker. - Klar, ferdig...
- Det er bra. Veldig bra. - Han er utenfor banen.
Dumnezeule
Cred că dragul nostru Charley nu mai merge nicăieri în seara asta, bătrâne. Ce zici?
Scrisoare pentru dl Smithson, din partea dlui Montague.
Mulţumesc.
Dle Charles?
Domnule.
Aveţi o scrisoare, domnule. Un mesaj special de la dl Montague.
Adu-mi puţin ceai.
NU TREBUIE SĂ MAI EXISTE NICI UN FEL DE COMUNICARE ÎNTRE NOI
Ce este, Sam?
Aş vrea să vă cer un sfat, domnule.
În ce problemă?
Aş vrea să intru în afaceri, domnule.
- Afaceri? - Da, domnule..
- Ce fel de afaceri? - Manufaktur og herreekvipering.
Vreau să-mi fac un magazin.
Întreprinderea asta nu necesită bani?
280 de lire, domnule.
Şi cât ai până acum?
30 de lire. Economiile mele din ultimii trei ani.
Mă întrebam dacă mă puteţi ajuta, domnule.
Nu mi se pare o idee practică, Sam.
Eu sunt foarte entuziasmat de ea, domnule.
Foarte.
Mă voi gândi la această problemă.
Voi fi bucuros să reflectez la ea.
Acum, împachetează Mergem la Lyme.
- Lyme, domnule? - Lyme, da.
Exeter. Exeter.
Coborâţi pentru Exmouth, Weymouth şi Lyme.
- Caut o trăsură pentru Lyme, domnule? - Mai bine rămânem peste noapte. Va ploua.
Vom înnopta la Ship.
- Merg să mă dezmorţesc puţin. - Să comand cina, domnule?
Mă voi hotărî la întoarcere.
- Doriţi o cameră, domnule? - Nu, eu...
Aş dori să vorbesc cu una din...
- Cu domnişoara Woodruff. - Săraca femeie, domnule.
Azi dimineaţă vroia să coboare şi a alunecat, domnule.
Şi-a răsucit rău glezna. Am vrut să chem un doctor, dar n-a fost de acord.
Vreau să-ţi vorbesc neapărat, în probleme de afaceri.
Sunteţi un om al legii?
Da.
- Atunci trebuie să urcaţi, domnule. - Mulţumesc.
Betty Anne? Condu-l pe domnul la camera domnişoarei Woodruff.
Intră.
A venit cineva să vă vadă, domnişoară.
Eram în trecere prin Exeter.
Ar trebui să chem imediat un doctor.
Nu, m-ar sfătui să fac ceea ce am făcut deja.
- Nu ai dureri? - Nu.
Îţi pare bine că nu s-a întâmplat nimic în pădure?
Da.
Ia loc.
Domnişoară Woodruff, te rog...
N-ar fi trebuit să vin aici.
N-am vrut s-o fac.
Credeam că nu ne vom revedea niciodată
Sarah.
A fost prima oară?
Da.
De ce m-ai minţit în legătură cu francezul?
Nu ştiu.
Există, măcar?
Da, există.
L-am urmat până la hanul din Weymouth.
Când mă apropiam, l-am văzut ieşind cu o femeie.
Acel tip de femeie asupra căreia nu se poate înşela nimeni.
Când s-au îndepărtat, am plecat.
Atunci de ce ai...
Nu ştiu.
Nu pot să explic.
Nu acum.
- Trebuie să mă eliberez. - Nu îţi cer nimic.
Eu sunt unicul vinovat. Ştiam, când am venit.
Mi-am dorit-o atât de mult...
Sarah...
E cea mai frumoasă zi.
Mi-am imaginat de multe ori o asemenea zi.
Am tânjit după ea.
M-am pierdut din clipa în care te-am văzut.
Şi eu.
Trebuie să mă întorc în Lyme, să mă întâlnesc cu ea, să-i spun totul.
Dă-mi un răgaz de o zi.
Mă vei aştepta, nu-i aşa?
Mă voi întoarce după tine.
Mâine voi fi înapoi.
Fă ce vrei, sau ce trebuie.
Acum, ştiind că a existat cu adevărat o zi în care m-ai iubit,
pot îndura orice.
Mi-ai redat puterea de a trăi.
- Cu brânză şi ceapă. - Perfect.
- Te pierd. Te pierd. - Nu vorbi prostii. Plec la Londra, atât
- Rămâi peste noapte. - Nu pot.
- De ce nu? Eşti o femeie liberă. - Aşa e.
- Înnebunesc. - Nu-i adevărat.
- Te doresc atât de mult... - Dar m-ai avut, în Exeter.
Scuzaţi-mă.
La revedere.
Mulţumesc, Mary. Voi intra de unul singur.
Charles.
- Te rog, stai jos. - Ce s-a întâmplat?
- Charles, ce s-a întâmplat? - Stai jos.
Ce s-a întâmplat?
De ce te uiţi aşa la mine?
Pentru că nu ştiu cum să încep ce am de spus.
- Am venit să îţi spun adevărul. - Adevărul?
Ce adevăr?
După multe ore de gândire adâncă şi dureroasă
am ajuns la concluzia că nu sunt demn de tine.
- Nu eşti demn? - Sunt cât se poate de nedemn.
Glumeşti.
Nu.
Vrei să-mi explici, te rog, despre ce vorbeşti?
Condiţiile impuse în contract de tatăl tău au fost mai mult decât generoase.
Dar tu dispreţuiai ideea de a te căsători cu mine pentru avere.
- Nu, nu o dispreţuiesc, dar... - Atunci, ce vrei să spui?
Ernestina, în ultimele zile am înţeles
că o mare parte din intenţiile mele faţă de tine nu au fost nobile.
Am fost interesat de averea tatălui tău mult mai mult decât sunt gata s-o recunosc.
Acum, când am înţeles adevărul...
Spui că nu m-ai iubit niciodată?
Nu sunt demn de tine.
Tina, draga mea.
Charles?
Ştiu că sunt răsfăţată.
Ştiu că nu sunt o persoană deosebită.
Însă, datorită dragostei şi protecţiei tale,
credeam că voi putea deveni mai bună.
Aş face orice, înţelegi,
aş... aş renunţa la orice să te fac fericit.
Minţi.
Altceva s-a întâmplat.
Da.
Cine e?
Nu o cunoşti.
Nu o cunosc?
O cunosc de mulţi ani.
Credeam că sentimentele dintre noi se răciseră.
În Londra, mi-am dat seama că nu era aşa.
- De ce nu mi-ai spus de la început? - Am vrut să te feresc de durere.
Sau ţi-a fost ruşine.
Cine e?
Care femeie poate fi atât de rea să-l facă pe un bărbat să-şi încalce jurămintele?
- Îmi dau seama că e măritată. - Nu vreau să vorbesc despre asta.
- Am venit aici să îţi spun adevărul... - Adevărul? Eşti un mincinos.
Tatăl meu îţi va distruge numele, îl va mânji prin noroi.
Vei fi detestat de toţi cei care te-au cunoscut.
Vei fi alungat din Anglia.
"Dragă dle Freeman..."
Tu ce vrei? Nu te-am chemat.
V-am adus un pahar de brandy, domnule. M-am gândit că aveţi nevoie.
Este adevărat, domnule?
Da, este adevărat. Eu şi domnişoara Freeman nu ne mai căsătorim.
Acum du-te. Şi ţine-ţi gura.
- N-ai auzit ce ţi-am spus? - Ba da, domnule. Dar, cu tot respectul,
- Trebuie să mă gândesc şi la mine. - Ce?
De azi înainte rămâneţi la Londra, domnule?
- Ar trebui să plecăm în străinătate. - Vă anunţ că nu vă însoţesc, domnule,
şi nici nu mă întorc la Exeter.
Îmi dau demisia, aşa cum trebuia să fac încă de când a început totul.
- Du-te dracului. - Nu cred, domnule,
nu vreau să dau de unul din prietenii dumneavoastră.
- Sam. - Dacă aveţi nevoie de ajutor,
apelaţi la personalul hotelului.
Aşteaptă aici.
Domnişoara Woodruff mă aşteaptă, urc singur.
Tânăra doamnă a plecat, domnule.
- A plecat? Unde, la plimbare? - Nu, domnule, a plecat.
- După amiază, cu trenul de Londra. - Cum?
A plecat cu trenul la Londra. Nu a lăsat nici o adresă.
- Minţi. - Unde mergeţi?
Domnule, aşteptaţi.
Unde mergeţi?
- Sarah? - Domnule, nu puteţi face asta.
N-aveţi dreptul. Este proprietatea mea.
- Mă auziţi ce spun? - Afară!
Alo?
Camera 516.
- Cine a fost? - Nu ştiu. A închis.
- Cine? - Nu ştiu. N-a spus.
- Poate că a greşit numărul. - Da, poate.
Ja, jeg skal hente mer snart. Bare vent.
Dragă, du-te şi te joacă în grădină.
- Lucy. Lucy, am găsit-o. - Pot s-o încerc şi eu?
Te simţi bine?
Da.
N-am nimic.
Ce-ar fi să chemăm pe cineva duminică la masă?
- Pe cine? - Actori din distribuţia filmului.
Foarte bine.
Filmul e aproape gata, iar Anna se va întoarce în SUA.
Înţelegi.
Bine. Numai să nu fie toată echipa.
Nu. Doar...
Bine.
- Alo? - Vorbesc cu Davide? Eu sunt Mike.
Duminică avem o mică petrecere. Puteţi veni şi voi?
Vorbeşte cu Anna.
- Alo? - Tu eşti? Eu sunt.
- Bună. - Unde eşti? De ce ai plecat?
- Nu mai erai în camera de hotel. - Ce?
În Exeter.
Vino duminică la masă.
Apropo, te iubesc.
Sigur, minunat. Ne-ar face plăcere să venim.
- Ne vedem atunci. - Am spus că te iubesc.
Pa.
Mergem duminică la masă.
"Domnişoara Sarah Woodruff este rugată să comunice de urgenţă unde se află"
"la domnul Montague, strada Chancery Lane."
Da, eu zic că a meritat.
Acum, dle Smithson,
n-am să te mint că va fi o treabă uşoară.
Dar am patru oameni care se vor apuca imediat de treabă.
Vom căuta în toate şcolile.
Vom verifica şi aceste noi agenţii clericale pentru femei.
- În ultima vreme, au apărut peste tot. - Da, şi unde încă?
Vom căuta şi în toate instituţiile academice pentru femei din Londra.
Bine.
Mă voi uita şi peste evidenţa deceselor.
Foarte bine.
Încearcă tot ce se poate, dle Grimes.
O ultimă întrebare, deocamdată.
Doamna doreşte să fie găsită, sau nu?
Nu pot să spun.
Aşteaptă un sfert de oră.
"Am primit instrucţiuni de la dl Ernest Freeman,"
"tatăl domnişoarei Ernestina Freeman,"
"să vă anunţ să participaţi la audierea ce va avea loc vineri."
"Absenţa dvs. va fi considerată ca o acceptare a drepturilor clientului meu."
- "Aubrey Baggott." - Ce înseamnă asta?
Înseamnă că le este frică, dar nu vor să ne lase să scăpăm uşor.
Cred că ni se va cere să facem o confessio delicti.
Să-mi recunosc vina?
Corect. Mă aştept să avem parte de o petiţie defavorabilă.
Dar te sfătuiesc să o semnezi.
Nu avem nici un caz.
Va arăta minunat.
O, da.
Grozav. E grozav.
- O să-mi placă cum va arăta în ea. - În regulă.
"Eu, Charles Henry Smithson, de bunăvoie şi spunând numai adevărul recunosc că:"
"1. Am făcut un contract de căsătorie cu domnişoara Ernestina Freeman."
"2: Nu mi s-a dat nici un motiv întemeiat de a rupe contractul."
"3. Am fost pe deplin informat despre poziţia ei socială, caracterul, averea"
"şi perspectivele de viitor, înainte de logodnă"
"4. Eu am rupt acest contract fără vreun motiv anume, în afară de"
"egoismul, desfrânarea şi comportamentul meu deplorabil."
"5: Am întreţinut o legătură clandestină cu o persoană pe nume Sarah Woodruff."
"6: Comportamentul meu în această problemă a fost total nedemn."
"Prin aceasta, am renunţat definitiv la dreptul de a fi numit gentleman"
"şi admit că partea vătămată poate dispune după dorinţă de acest document."
- Aveţi dreptul să vă retrageţi un moment... - Nu-i nevoie.
Dar am o întrebare. Ce înseamnă
"admit că partea vătămată poate dispune după dorinţă de acest document"?
Înseamnă exact ce scrie.
De exemplu, are voie s-o publice, dacă doreşte, în ziarul "Times".
- Ar putea face asta? - Fără îndoială.
Semnez.
Afară! A încercat să mă buzunărească.
Afară!
Chemaţi poliţia.
Îmi pare rău. M-am...
- Bună. Te-am văzut pe fereastră. - Bună. Tu eşti Lizzie?
- Da, eu sunt. - Putem intra?
- Intraţi. - Bună, Anna.
Bună, Sonia. Mă bucur să te văd.
- Mai vrei puţin vin? - Da, te rog. Alb.
13-14.
- Pot lua o gură? - Sigur. Să-i aducem un pahar?
- Mă scuzaţi. - 14-14.
Au o grădină frumoasă, nu?
Atât de liniştită.
Şi ea pare liniştită, nu? Soţia.
Uite-te la fetiţă, ce frumoasă e.
Nu-i aşa că eşti frumoasă?
- Cine ţi-a cusut rochiţa? - Eu.
- Te distrezi? - Da.
S-au hotărât cum se va termina filmul?
- Să se termine? - Da, au schimbat permanent scenariul.
- Nu ştiu, de unde ai auzit asta? - Cartea are două finaluri.
Un final fericit, şi unul nefericit, nu?
Mergem pe primul final. Adică... pe al doilea.
- Şi care e? - Nu ţi-a spus Anna?
Manders.
Vino aici, fetiţo, vino.
Eşti o fetiţă bună, bravo.
E o grădină cu adevărat minunată.
- Cine are grijă de ea? - Eu.
- Singură? - În cea mai mare parte.
- Dar Mike nu te ajută? - Numai când e acasă.
Puţin.
E un pic leneş.
Te invidiez.
Mă invidiezi? De ce?
Pentru că ai fost capabilă să creezi o grădină aşa de frumoasă.
În locul tău, n-aş fi invidioasă pe mine.
Vrei să bei ceva?
- Vreau să-ţi arăt ceva. - Bine, draga mea. Arată-i mamei.
Anna.
- E un adevărat infern. - Da, ştiu.
- Mike... - Trebuie să vorbim.
- Nu acum. - Dar când?
- La Windermere. - Dar e ultima noastră scenă.
- Trebuie să vorbim serios. - Şi ce să ne spunem?
- Trebuie să hotărâm ce vrem. - Da.
- N-aţi văzut-o pe Anna? - Cred că a urcat.
Vin acum.
- La revedere. Numai bine - La fel şi ţie.
- Mult noroc la ultima scenă. - Mulţumim. Vom avea nevoie.
TREI ANI MAI TÂRZIU
Domnule, aţi primit o telegramă.
Domnule?
A FOST GĂSITĂ. ACUM SE NUMEŞTE DOAMNA ROUGHWOOD. MONTAGUE.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
- Eu sunt Tom Elliott. Cum vă numiţi? - Numele meu este Smithson.
- Părinţii mei sunt plecaţi în străinătate. - Da. O caut pe doamna Roughwood.
O găsesc eu.
Cred că e sus, cu Rachel şi William.
Da?
- Cineva vrea să vă vadă. - Bine.
Munceşte, dar nu se supără dacă e deranjată.
Doamna Roughwood?
Dle Smithson?
Avocatului meu i s-a comunicat că locuieşti la această adresă.
- Nu ştiu de către cine. - Eu i-am spus.
Tu?
Te caut de trei ani.
Am rupt logodna.
M-am întors după tine, să ne căsătorim, dar ai dispărut.
După atâţia ani, te hotărăşti să îmi spui că eşti în viaţă. De ce?
Până acum, nu am putut.
- Te-ai căsătorit. - Nu.
În lume, sunt cunoscută ca văduvă.
- Casa, ce e cu ea? - E arhitect, se numeşte Elliott.
M-au adăpostit, cu mult timp în urmă.
Sunt învăţătoarea copiilor, dar am voie să muncesc pe cont propriu.
- Sunt ale tale? - Da.
Ţi-ai descoperit talentul.
De ce ai plecat din Exeter?
Ai spus că mă iubeşti. Mi-ai arătat dragostea ta.
Răspunde-mi!
În acele vremuri, mă stăpânea nebunia.
Amărăciunea, invidia.
M-am aruncat asupra ta, ştiind că aveai obligaţii.
Am făcut un lucru nedemn.
După ce ai plecat, am înţeles că trebuia să distrug ce începuse între noi.
Spui că nu m-ai iubit niciodată?
- N-am putut spune asta. - Dar trebuie s-o spui!
Trebuie să spui "Sunt diabolică".
"L-am folosit ca pe un instrument".
"Nu mi-a păsat că, în tot acest timp, n-a mai văzut"
"nici o femeie care să se compare cu mine,"
"că viaţa i-a fost pustie fără mine, că a sacrificat totul pentru mine".
- Spune-o. - Nu. Nu.
De ce m-ai chemat aici? Ce vrei de la mine?
- Am văzut mai demult anunţurile... - Le-ai văzut?
- Şi n-ai făcut nimic? - Mi-am schimbat numele.
Nu numai că mi-ai distrus viaţa, dar ţi-a plăcut s-o faci.
Mă judeci greşit. Mi-a luat atâta timp să-mi găsesc propria mea viaţă.
A durat atât de mult să-mi găsesc libertatea.
- Libertatea? - Da.
O mare bătaie de joc de iubire, de toate sentimentele omeneşti,
doar atât a însemnat Exeter pentru tine? O simplă întâlnire senzuală?
M-ai înjunghiat pe la spate,
"libertatea" ta a fost doar un pretext pentru a-mi distruge inima?
- Ei bine, s-a terminat. - Nu.
Ba da.
Dle Smithson,
te-am chemat aici să-ţi cer iertare.
Cândva, m-ai iubit.
Încă mă mai iubeşti, dar nu mă poţi ierta.
Ştiu, e dreptul tău să mă respingi,
dar dacă mă mai iubeşti încă...
Trebuie să te iert.
Da, trebuie.
- Anna, pleci deja? - Da.
Rămas bun. Călătorie plăcută.
Mike.
Unde pleci?
Ai grijă de tine.
Sarah.
ReSincronizare: Agentuoo7 Subtitrări-Noi Team - www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Ovidiu Ivanov
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania