FURIA
- Am câştigat! - Ce vrei să spui? N-ai câştigat.
Şi eu am făcut-o. Bătrânul mai poate să câştige.
Haide, tată! Ai văzut, nu?
A fost aproape, foarte aproape.
Bine! Dacă a fost aproape, mai facem o tură!
De câte ori trebuie să te înving?
- M-ai învins pe mine? - Da, te-am învins.
- Bine! Ai câştigat! - Hei, lasă-l pe taică-tău în pace!
După toate astea, mi s-a făcut foame.
- Haide, tata! În regulă, ai câştigat. - Nu, nu.
- Ai câştigat. - Nu, tu ai câştigat.
- Nu, nu, tu ai câştigat. - Nu, tu ai câştigat.
D-nule Childress, un telefon pentru d-voastra, domnule... pe terasă.
Orientul Mijlociu, 1977.
Ar fi bine să vii cât de repede poţi. Îi voi spune lui Peter.
Cum va fi în State, tata?
Nu ştiu. Am lipsit mult timp.
- Da, de când a murit mama. - Da.
Hei, de ce Chicago?
Pentru că acolo este şcoala ta. Cea mai bună.
- Vei putea să vezi fotbal american. - Ce, ai renunţat la cel european?
Păi, fotbalul american este mai popular în State.
Jucătorii sunt mai apreciaţi de fete.
Tată...
Nu ştiu, şcoală şi sporturile, toate astea...
Chiar nu mi se potrivesc. Mă simt ca un ciudat.
Ce vrei să spui?
Poate dacă aş fi ştiut ce nu-i în regulă cu mine...
Nu este nimic în neregulă cu tine.
- Mai degrabă m-aş potrivi la Zoo. - Ce naiba ai păţit?
Îţi plângi singur de milă?
Bine, tu ai un talent care va speria teribil lumea.
Dar este un talent care trebuie pus în slujba binelui.
Nimic de care să te ruşinezi.
Childress a înţeles asta. De aceea a vrut să mergi la şcoală în Chicago.
Vei întâlni şi alţi copii speciali, ca tine.
Robin...
Voi fi lângă tine. Tot timpul.
Dacă nu merge, vom găsi altceva.
Robin... Te rog ceva. Lasă-mă singur cu tatăl tău. Un minut.
- Sigur. Voi fi pe terasă, tata. - Bine.
Peter,
trebuie să-mi dai numărul de telefon al doamnei de la magazinul de antichităţi.
Nu-i nimic antic la ea. Totul funcţionează.
- Ai să-mi lipseşti. - Păi, eu n-am să-ţi simt lipsa...
Douăzeci de ani împreună sunt mai mult decât destul.
Păi, m-ai cicălit o grămadă. Pe bune.
Dacă aştepţi o despărţire înlăcrimată, las-o baltă!
Fără lacrimi. Doar râsete!
Te las să-ţi iei rămas bun de la fiul tău.
Ospătar!
Un meniu de bază dublu.
Tatăl meu!
Scoate-l pe Robin de-aici!
Tată!
Tatăl tău este în regulă. Este un profesionist.
- Îl urmăresc pe tata! - Ne urmăresc pe toţi.
Pentru numele lui Christos...
Tată!
L-au ucis pe tata!
Oh, fiule, îmi pare rău!
L-au ucis pe tata!
Robertson, unde naiba eşti?
Dă-mi pistolul! Voi descoperi breşă de securitate.
- Am să... - Nu! Scoate băiatul ăsta de-aici!
- Hai, Robin, mişca. Intră în maşină. - Va fi în regulă, Robin.
- Îmi pare rău, domnule. - E-n regulă, Jonathan. Bună treabă.
- Sunt mândru de tine. Acum, pleacă. - Mulţumesc. Sigur.
Dă-mi filmul.
Sunt deja 30 de grade în această dimineaţă...
I-am spus"Mamă, ce vrei de la mine?"
"Ai munca asta grozavă. Vezi toată lumea."
O văd o dată într-o lună, dacă am noroc.
"Mă bucur pentru tine. Chiar aşa."
Şi am spus"Numai nu încerca să-mi conduci viaţa când eşti
acasă doar câteva zile şi te joci de-a mama."
Ştiu. Ei chiar nu pricep. Şi se simt jigniţi când încerci să le explici.
Pe bune.
Oricum, hai să vedem dacă ştii mizeria asta.
10 ianuarie 1946.
A fost prima Adunare a Naţiunilor Unite.
- Ţinută în Londra. Corect? - Bun.
- Vezi, ţi-am spus. Niciodată nu uit zilele. - În regulă...
Cine a fost ales preşedintele adunării?
Cu numele am probleme.
- LaRue, nu-mi spune. - N-am spus nimic.
- Ba ai spus. Ai spus"Raymond". - N-am spus."Raymond"?
Nu se numea Raymond. A fost...
Raymond Dunwoodie.
Cine a fost Raymond Dunwoodie?
Nu ştiu. Numele ăsta doar... mi-a trecut prin cap. Nu ştiu!
- Şi care- răspunsul bun? - Paul-Henri Spaak din Belgia.
Oh, da!
- Paul-Henri Spaak. Mereu îl greşesc. - Bine, mai departe.
Cei cinci membri permanenţi ai Consiliului de Securitate al ONU sunt...
Statele Unite, Rusia...
Ştiu!
Hai s-o lăsăm baltă.
- S-o lăsăm? Ai înnebunit? - LaRue, pe-asta îl ştiu.
- Avem testarea la ora două. - Şi o voi trece cu artificii.
Hei, ghici ce!? Avem un admirator.
Oh, Doamne! Ce ciudat!
Acum merge invers.
- Să-i dăm nişte mărunţiş? - Nu! Doamne, drept ce mă iei?
Nu ştiu. Oh, n-o să ne mai plictisească.
- Sper că am scăpat. - Sigur! Două pungi de popcorn, vă rog!
- Alo? - D-nul Johnson?
- Da. - Sunt Raymond Dunwoodie.
- Ce este, Raymond? - Ştii, uite, m-am răzgândit.
Nu pot face nimic personal, dar am pe cineva care v-ar putea găsi fiul.
Ai face bine să nu-mi iroseşti timpul.
Nu, uite, sunt pe plajă şi abia ne-am întâlnit.
Este o puştoaică de vreo 17 ani şi este medium..
- Eşti sigur? - Sigur este medium.
Adu-o aici.
N-am contactat-o încă, dar aş putea. Acum, ştii...
D-nule Johnson, asta vă costa.
Cât?
Nu 50 sau 100, nu pentru fata asta!
- Cât, Raymond? - 1000 $.
Nu am atâţia bani.
Asta-i trist, d-nule J.
Aproape la fel de trist că povestea pe care mi-ai spus-o depre băiatul tău.
Dunwoodie va plăti. Am urmat toţi paşii.
Vorbeşte cu Sandza la hotelul Plymouth.
- Intră, nu stă în stradă. - Da, domnule.
- Omul ăsta este înregistrat aici? - Nu ştiu.
- De-abia am venit, de juma' de oră. - Cred că a fost aici acum câteva zile.
Nu sunteţi de la poliţie, nu?
Ştii... eu sunt destul de umblat, dar n-am auzit de voi, domnilor.
Nu dăm doi bani pe relaţiile cu publicul.
Da, păi...
Trebuie să fie d-nul Johnson. Camera 512. Înainte pe hol şi la stânga.
Hei, oficialilor! Nu-mi dărâmaţi uşa, vă rog!
Folosiţi o cheie.
Vânătorul Unu către Vânătorul Doi. E liber. Mă recepţionezi?
Este liber. Mă recepţionezi?
Vânătorul Unu către Vânătorul Doi. E liber. Mă recepţionezi?
Oamenii înarmaţi din secta Hanafi Muslim
continua asediul celor trei clădiri din Washington...
Fir-ar să fie! Ai auzit, Vivian? Despre asta vorbeam.
Măscăricii ăia din Washington jefuiesc toată ţara.
Fiecare tribunal le da dreptate.
Dacă mă întrebi ce se-ntâmplă cu laptele bunătăţii umane,
îţi spun cinstit că toată lumea suge la un sân sterp!
Poţi s-o mai spui o dată. Îţi jur că habar n-am...
- Vivian! - Da, mama Nuckells, vin!
Nu poţi să mergi măcar o dată singură la oliţă?
- Vivian, este cineva în camera mea! - Oh, sigur!
E-n regulă acum. Nimeni nu va fi rănit.
- Vreau doar nişte haine. - A venit pe fereastră.
Îl cunoşti?
Ţi-am spus că trebuia să ne mutăm în Melrose Park.
Asta nu s-ar fi întâmplat dacă locuiam în Melrose Park.
Vrei haine?
Doar ce haine vechi găseşti.
Păi, vezi că am nevoie de haine. Nu pot merge nicăieri în halul ăsta.
- Doar haine? - Da.
A trebuit să plec rapid din hotel, poţi să-mi dai câţiva dolari?
S-ar putea.
Acesta este un exemplu grafic de bio feedback.
Transformăm voltajul foarte jos al energiei valului alpha
în electricitatea care mişcă acest tren.
Şi trenul va merge numai când prietena Hester este în faza alpha.
Aşa cum aţi sperat, ajungem la multe aplicaţii practice
prin antrenarea biofeedback-ului.
Prin reglarea undelor cerebrale
putem controla bătăile inimii, tensiunea, durerile de cap, de spate,
chiar şi picioarele reci, doamnelor.
Lucrez la Institutul Paragon,
unde studiem fenomenul percepţiei extra-senzoriale.
Şi folosim tehnicile de bio-feedback
pentru a ajunge aproape de limitele resurselor minţii umane.
Şi mă refer acum la transferul gândurilor,
numit de obicei telepatie.
Această maşină se numeşte magnetometru şi înregistrează fluctuatiiile
câmpului electromagnetic uman pe care, de-a lungul experimentelor,
le-am descoprit la Hester.
Mulţumesc, Hester!
Vreau să subliniez că nu ai nevoie de nici un talent deosebit pentru asta.
Oricine poate folosi alfa... cu puţină răbdare.
Vrei să încerci?
Sigur!
Încearcă să ţii minte că acest ´alfa´ este o altă formă a lui ´pasiv´.
Corect.
Imaginează-ţi că stai într-o sală goală, în faţa unui ecran gol.
Şi lasa ecranul să-ţi umple mintea.
Bine.
TELEKINEZIE sau PSIHOKINEZIE
Abilitatea de a mişca obiecte doar prin puterea gândului.
- Ce face? - Habar n-am.
Nu-ţi bate capul. Este în regulă. Tu eşti bine?
Ciudat.
Aş zice că mă prezint bine, ţinând cont de timpul trecut.
Deocamdată, nu mă plâng de nici un membru sau organ vital.
Bună treabă a făcut Domnul, construindu-ne din atâtea părţi distincte.
Dar când bătrânul ceas se opreşte, asta este.
Nu-i aşa?
- Cât crezi că mai stai? - Taci, Vivian!
- Lasă băiatul să-şi savureze dejunul. - Mulţumesc!
- Ce doeau de la tine? - Sunt un risc maxim de securitate.
Ai rezolvat?
- Nu. - Au trecut mai mult de două luni.
Vrei să taci, Betsy?
Nu cred! Adică...
- Gillian, i-am păstrat locul lui Cheryl. - Foarte rău.
- Cheryl poate să stea aici. - Oh, Doamne!
Cheryl, îmi pare rău. Am încercat să-ţi păstrez un loc, dar l-a ocupat Gillian.
- Uite, stai în locul meu... - Hei, ai grijă!
Doamne, Pam! Dacă eşti nervoasă, de ce nu te masturbezi?
Eşti gata pentru mâine?
Voi două sunteţi aşa de dulci!
Când vă căsătoriţi?
Ai văzut vreo fantomă astăzi, Gillian?
- Cheryl, nu eşti foarte amuzantă. - Gillian nu este foarte amuzantă.
Sunt multe moduri mai mature de a atrage atenţia, nu crezi, Gillian?
- Ai văzut nouă prietenă a d-nului Wadkins? - Da, unde-o fi găsit bilet?
Citeşte-mi gândurile.
- Ce? - Spune-mi ce gândesc.
Haide, chiar acum. Citeşte-mi gândurile. Se spune că poţi să o faci.
Nu, nu ştiu cum să citesc gândurile, Cheryl. Este ridicol.
- Cheryl, doar... - Taci, LaRue!
Vreau doar să aflu ceva. Atât.
Bine, hai!
Oh, grozav! Atenţie, toată lumea! Gillian se dă în spectacol.
Nu am spus că...
Cheryl, nu ştiu nimic despre cititul gândurilor, bine?
Adică, nu ştiu ce gândesc nici eu de cele mai multe ori, aşa că, lasă-mă!
- Gillian, eşti un mare mincinoasă! - Cheryl, eşti o ticăloasă. Taci odată!
Nu-şi poate ascunde supărarea. Cineva trebuie să o invite la plimbare.
Ce-ai spus?
N-ai vrea ca toată lumea să ştie că eşti însărcinată?
Ce? Aş vrea să explici această mică observaţie.
- Ce crezi că ştii despre mine? - Îmi pare rău, n-am vrut...
- Spune-mi! - Las-o baltă, Cheryl. Las-o!
- Spune-mi! - Te rog, las-o baltă!
- Cheryl! - Spune-mi!
Nu! Oh, Doamne!
Oh, Doamne! Oh, Dumnezeule!
Ajutaţi-mă!
Ţi-am pus nişte prăjiturele în pungă.
- Poate ţi se face foame mai târziu. - Mulţumesc!
Cum îţi este părul? S-a zvântat?
Oh, este în regulă.
- Hei! - Oh, este bine.
Shinola aia a şters-o.
Mi-ar plăcea să-i laşi să plece până începe M*A*S*H.
M*A*S*H? Am să aştept până la Sunrise Semester.
Aşa ai putea să-i laşi acolo. Nu mă interesează ce spun.
Le-am auzit pe toate.
Peter? Ăsta-i numele tău pe bune?
Aşa-i.
Nu găsesc nici un motiv pentru care mi-ai înşirat numai minciuni.
- Nu mai conteza, oricum. - N-am vrut să te mint, Mama Nuckells.
Ştii asta.
Atunci, sper să-ţi găseşti fiul.
Dacă trăieşte... am să-l găsesc.
Şi dacă federalii îţi stau în drum, împuşcă-i.
Chiar împuşcă-i. Doar atât merită.
Sunt prea mulţi. Şi tot mai apar.
Omoară-i! Omoară-i!
Nu te agita prea mult, Mama Nuckells. Îţi face rău la bătrâna inima.
Mulţumesc!
Vrei să ne laşi aici?
Nu?
- Te rog! - Dă-ne drumul, auzi?
Să verificăm asta!
- Duce în jos. - Bine, omule, voi săpa.
- Hei, omule! Uită-te la bătrân! - Să vedem ce are bătrânul în pungă.
Gardianul Unu către Conducătorul Unu. Contact vizual clar. Mă recepţionezi?
- Bun, să luăm pungă! - Are o armă!
Haide, vreau să merg acasă.
- Acasă cu tine? - Cu mine, da!
Niciodată n-am să merg acasă cu tine. Haide!
- Nu vreau să merg acasă. - Ai să mergi acasă chiar acum!
Hei, cum sună claxonul ăsta?
Dar ascultă staţia asta. Ai auzit vreun stereo mai tare în viaţa ta?
Cum poţi fi sigur că-i Sandza?
Trebuie să fie pe-aproape. N-avem ce face decât să aşteptăm.
Ne-am antrenat împreună. Îi ştiu stilul.
Ce face acum? Terminat.
Parcă ar fi nişte ploitai în afara serviciului în Cadillac-ul din faţă.
Nu are scăpare.
- Pot să te ajut, tataie? - Eşti arestst!
Ce?
Eşti arestat pentru imitarea agenţilor de poliţie!
Hei, hei, ai grijă! Ce naiba...?
Are o armă. Mi-o ţine la subsuoară.
În regulă... ce vrei să fac?
Mergi pe alee. Repede.
Ticălos nebun!
La dreapta!
Mai repede!
Rahat!
- Să măresc puţin viteza? - Nu. Încetineşte.
Să încetinesc?
În clipa asta sunteţi singurii oameni din lume lângă care mă simt în siguranţă.
- Aş vrea să vă ţin companie. - Da, bine, sigur, sigur!
De ce nu? Ne mai învârtim un pic pe-aici. Poate mai târziu vei vrea să vorbeşti.
Mda.
Cum te cheamă?
- Peter. - Eu sunt Marty O' Brien...
- Te deranjează arma la subsuoară? - Nu, nu!
Fă cunoştinţă cu colegul meu, ofiţerul Eggleston.
Bună, Peter. Ce-ar fi să-mi spui Bob?
Bună, Bob! Drăguţă maşină!
Da, este nou-nouţă.
Abia am luat-o de jumătate de oră.
- Nu aş dori să păţească ceva. - Nu te condamn.
- Aia-i crema de ghete, în părul tău, Peter? - Da, sunt deghizat.
- Destul de isteaţă deghizare. - Mda.
N-a mers, totuşi. Mă aşteptau.
Cred că au aşteptat toată ziua.
Trebuie să-i aduc lui Childress o grămadă de mulţumiri, ticălosul!
Te urmăreşte cineva, aşa-i?
Ce crezi că discută poliţiştii ăia?
Orice-ar fi, ei nu-l cred.
Lucrez pentru o agenţie guvernamentală despre care n-ai auzit niciodată.
Ei mi-au răpit fiul.
Au avut nevoie de el şi l-au luat, pur şi simplu.
Ţine-ţi mâinile-n poală, Marty!
Oamenii ăştia au o putere înspăimântătoare. Pot face pe oricine să dispară oricând.
- Cineva trebuie să-i oprească. - Da, aşa este!
Dacă nu deranjăm, poate te putem ajuta.
Da! Ştii, Marty şi cu mine, avem ceva experienţă cu
- lovirea oamenilor din jur. - Cu hartuirea lor.
Am o idee. De ce n-am opri la o cafea?
Nu opri! Continuă să conduci! Suntem ţinte vii aici!
Uşurel, omule! Noi suntem de partea ta. Încercam doar să te ajutăm.
Gardianul Unu către Şeful Unu. L-am găsit pe Lower Drive. Mă recepţionezi?
Recepţionat. Suntem chiar în spatele tău.
Ne-au urmărit două limuzine echipate guvernamental standard.
- Are dreptate... - Bob!
- Vreau să pierzi maşinile alea. - Să la pierd? Cum crezi că...?
Este un şantier dincolo de pod.
Când ajungem acolo vreau să-mi urmezi întocmai instrucţiunile, ai înţeles?
Bob,
dacă ei mă pot face pe mine să dispar, pot să te facă şi pe tine la fel.
Maşini de urmărire,
trageţi lângă Cadillac. Să vedem ce are Peter de gând.
Se-ntâmplă ceva acolo. Şi ţie ţi se par federali?
Cine ştie?
Peter, mi-e teamă că pistolul ăla s-ar putea descărca la un hop.
- Ţi-ai găsit de ce să-ţi faci griji! - Trecem podul când se schimbă luminile?
Nu vom aştepta să se schimbe luminile, Bob.
Nu?
Acum!
Oh, Doamne! Te rog, Doamne, nu lasa să i se întâmple ceva maşinii mele noi!
Gardianul Unu către Şeful Unu.
Au trecut podul în ceaţă. Am pierdut contactul vizual.
Sunt terminaţi. Să mergem acasă. Ticălosul!
- Hei, uită-te pe unde mergi! - Nu văd nimic în supă asta!
- Pe unde? - Nu ştiu.
- Tu mergi înainte şi eu fac stânga. - În regulă.
- Şi-acum? - Habar n-am!
Auzi ceva?
Nu ştiu. Tu?
Da, sigur se aude ceva.
Vânătorul Unu, urmărim Cadillac-ul!
Îl văd! Îl văd! Este acolo, spre dreapta!
- Iisuse! - Cum naiba am...?
Uite-i! Dă-i drumul, mişcă-te!
În regulă, jos! Amândoi!
Lasă motorul să meargă.
- Nu-mi vine să cred. Nici o zgârietură! - Aruncaţi armele în lac.
Ce faci acum, Peter?
Dacă-l vezi pe Childress, intreba-l dacă a meritat mina.
Ce s-a-ntâmplat cu mâna lui, Peter?
I-am terminat-o cu un automat.
- Hei, Peter, stai aşa... - Spune-i lui Childress să mă urmărească!
De data asta vreau să mă urmărească!
Nu cu maşina mea, omule!
- Ai grijă, Bob! - Peter, să discutăm!
Gillian, ştiu că eşti supărată, dar nu trebuie.
Ţi-am spus că lui Cheryl îi sângera nasul.
O pungă cu gheaţă ar fi rezolvat-o.
Ce încerc să-ţi spun este: a fost vina mea!
- Imposibil. - Dar când ai început tu să sângerezi?
Acum câteva săptămâni?
Ai spus că tăietura s-a vindecat şi apoi s-a redeschis. Nu-i aşa!
De ce nu?
Pentru că ţi s-a întâmplat ţie!
Gillian, am avut un zbor lung şi sunt foarte obosită.
- Aş vrea să nu mai fii aşa îngrijorată. - Nu te supăra pe mine!
Nu sunt, iubito.
Mereu am crezut că ne putem spune orice una alteia.
Putem.
Mamă, te iubesc!
Mi-e teamă.
- Ţi-e teamă să mă laşi să te ating? - Da.
Dragă, sunt acasă şi voi sta cât timp ai nevoie, îţi promit!
Dar acum chiar trebuie să discutăm cu cineva.
Şi Steve Brenneman a avut succes grozav...
Nu merg la psihiatru.
Alo?
Oh, tu eşti!
Asta a fost tare. Pasionant, într-adevăr.
Vreau...
Ascultă, sunt asistenta.
Şi dacă telefonul este decuplat şi nu pot fi găsită...
Poate poţi găsi pe altcineva pentru deseară.
Vreau...
Îţi vreau trupul, iubito!
Haide, dragă, sunt eu!
Oh, Doamne!
De ce trebuie să ne întâlnim mereu în duba asta?
Nu putem merge la mine, măcar de data asta?
Este prea periculos.
Bine, de dragul discuţiei,
să spunem că toţi de la institut au telefoanele ascultate.
- Nimeni nu mă urmăreşte, pentru Dumnezeu! - Ei urmăresc tot timpul.
Raymond Dunwoodie a fost medium. Dacă a avut timp, l-a găsit pe Robin.
Dar Childress l-a urmărit. Cum altfel crezi că m-au găsit?
De ce eşti aşa de speriat de tipul ăsta?
Nu mi-e teamă de Childress.
Lui îi este teamă de mine. Ştie că îmi voi recupera fiul.
Şi ce-i cu dosarele astea?
Eu sunt un nimeni. Doar lucrez aici. Nu am acces la nici un secret important.
Vrei să spui că nu ai putut examina dosarele Paragon?
- Nu, am făcut-o. - Şi?
Robin este...
- Da, este... - Mort.
- Conform acestor înregistrări... - Sigur că asta spun ei.
- Childress a păstrat înregistrările. - Şi dacă-i adevărat?
Hester, uită-te la mine! Eu sunt dovada!
Dovada că fiul meu trăieşte. Altfel de ce se agită Childress să mă înlăture?
Îl ţin undeva.
Tu eşti singura care mă poate ajuta.
Cât timp m-ai urmărit
până să-ţi încerci norocul cu mine?
Prea mult timp.
Mulţumesc!
Mulţumesc că m-ai ales.
Hester, nu-ţi dai seama cât de minunată eşti!
Undeva se fac nişte cercetări
mult mai complicate decât Paragon.
Dumnezeu ştie ce-i fac fiului meu.
Peter, dacă Robin este încă...
Promit să fac tot ce pot să ajut la găsirea lui Robin.
Dar rişti prea mult. Ai încredere în prea mulţi oameni.
Institutul Paragon.
Sună ca un refugiu pentru vraci.
- Dar au recomandări bune. - Este chiar acolo, la stânga.
Cu cât mă gândesc mai mult, cu atât cred că nu aşa trebuia acţionat.
Mamă, îmi place Dr. Lindstrom.
Oricum sunt la o vârstă la care ştiu ce am de făcut.
N-am de gând să te las aici până află ei răspunsul la o groază de întrebări.
- Vorbesc serios, Gillian. - Bine!
- Bună, Gillian! - Bună!
- D-na Bellaver, sunt Ellen Lindstrom. - Ce mai faceţi?
- Vă rog, intraţi! - Mulţumesc!
Dr McKeever urmăreşte un test, dar va sosi în curând.
- Poate vreţi să aruncaţi o privire în jur. - Mulţumesc!
Am mai fost aici.
- A fost casa lui Babe Giord. - Da, am cumpărat casa de la familia Giord.
A fost minunat aranjată, aşa că am încercat să facem cât mai puţine schimbări.
De fapt, apartamentul lui Gillian este deosebit de atractiv.
Nu ştiu de ce vreţi ca Gillian să rămână...
A fost ideea mea, d-na Bellaver.
Gillian şi Katherine Bellaver, acesta este directorul nostru, Jim McKeever.
Ce mai faceţi?
- Gillian. - Bună!
Tinerii stau cu noi şi ne ajută la evaluarea programelor.
Mulţumesc, Ellie.
Putem aprecia mai bine abilităţile psihologice
într-un mediu disciplinat.
Sigur că nu este doar muncă, fără distracţie.
Avem o bibliotecă bună aici şi o sală de jocuri pe hol.
- Joci table, Gillian? - Da!
Bun. Iar administaratorul este cel mai bun bucătar irlandez din Chicago.
Aş vrea să ştiu despre ce program vorbim.
Sigur. De ce să nu aruncăm o privire în oferta?
Telepatia este o formă infinită de comunicare.
Fiica mea de cinci ani este foarte bună la asta.
Dar cu cât înaintam în vârstă şi în complexitate, cu atât mai mult înţelegem
ce încearcă să ne spună simţurile noastre.
Asta este tot ce va face Gillian?
Asta şi teste asemănătoare, sub supravegherea mea personală.
Vom avea grijă de ea, d-na Bellaver.
Voi fi bine. Nu-ţi face griji. Ne vedem în câteva săptămâni, bine?
În regulă, dar te sun când ajung la Paris.
- Ştii unde mă găseşti, dacă... - Da, mama. Voi fi bine.
La revedere!
- La revedere! - La revedere, d-na Bellaver!
- Mi-a făcut plăcere! - Călătorie plăcută!
Oh, Doamne! Este minunat!
Îţi place?
Priveşte!
Grozav!
Încep să despachetez. Priveşte prin jur, fă-te comodă.
Este minunat!
-"Paragon." Cel mai bun, corect? - Ceva fără egal.
Asemeni puterii incredibile a minţii umane.
Speram să înveţi să-ţi foloseşti puterea pentru dezvoltarea darului tău.
Nu este un dar. Este mai mult ca un dinte cariat,
care nu ştii când va începe să te doară.
Asta-i din cauză că o parte nefolosită a creierului a devenit mai sensibilă.
- Sensibilă la ce? - La universul bioplasmic.
Vrei să repeţi?
Universul bioplasmic.
În acest univers sunt înregistrate toate impulsurile umane, cuvinte şi fapte
ale vieţilor trecute şi viitoare.
Uneori faci o legătură
între lumea temporală şi cea spirituală.
Ai ceea ce clarvăzătorii numesc "o viziune".
Dar niciodată nu este vorba de mine. Nu văd nimic despre mine, niciodată.
Şi mă bucur.
M-am gândit. Avem nevoie de o mică trataţie.
- Doar pentru noi. - Ce anume?
Sirop de fructe, îngheţată de vanilie şi ciocolată.
- Hester... - Banane, vişinata,
cocos, căpşuni deasupra.
- Şi frişcă proaspătă până la vârf. - Nu, opreşte-te!
Oh, Doamne! Voi, tipelor!
Dacă nu termin mai repede testele astea,
am să mă îngraş de va trebui să mă rostogoleşti.
- Bun, distracţie maximă! - Mulţumesc!
Haide... O meriţi.
Ai dreptate. Ce naiba!?
Apoi, ce vorbeşti? Arăţi grozav!
- Nu după asta. - Ai un prieten?
Nimic special. Dar tu? Slabă oferta pe-aici...
- Mda, Paragon este doar o afacere. - Şi, ai un prieten?
- Da, am un prieten! - Cum este?
Păi, foarte atrăgător. Mă topesc după el.
- În parc. - În parc?
- Da, m-a agăţat în parc. - Cum te-a abordat?
Mi-a spus că are nevoie de ajutor.
Ce mai text!
- Ce vorbeşti? A mers. - Pe bune. Ce a făcut?
Făcut?
Păi, călătoreşte mult.
Pe unde?
Cam peste tot.
Când este în oraş, mergem la petreceri. Îi plac oamenii.
Mergem să dansăm, îmi cumpără cadouri...
Se îmbraca grozav şi dansează bine.
Singura problemă este că nu prea pot să-l ţin aproape.
Haide! Să facem săpături!
Greţos! Priveşte!
La vârsta ta aveam o singură mare ambiţie.
- Să fiu Fred Astaire. - Oh, Doamne!
După cum vezi, am eşuat lamentabil.
Am studiat dansul câţiva ani. Maică-mea a insisitat.
Ştii, ea credea că nu sunt deloc graţioasă...
Să nu mă mai atingi vreodată!
Te rog, nu mă atinge!
Oh, Doamne!
Dumnezeule! Ce s-a întâmplat?
Mâine vom face nişte teste adevărate, cât se poate de provocatoare pentru Gillian.
Nelson, imediat ce Gillian începe să-şi arate talentele psihometrice,
vreau înregistrările audio şi video ale testelor.
- Va intra şi în cuşca Faraday? - Nu, fata asta nu trişează. Este pe bune.
Acum...
Avem pe cineva sângerând în grup?
Nu.
Cineva cu intervenţii chirurgicale, chiar minore, în ultimile trei luni?
Ceva bube?
Hester, Kristen, Lorraine...
Dacă cineva este la ciclu, nu vreau să participe la teste.
- Serios? - Foarte serios.
Puterile psihometrice ale lui Gillian se manifestă spontan.
Creează un câmp electromagnetic extraordinar de puternic.
Aproape oricine este expus începe să sângereze.
Unii sângerează mai puţin, alţii mai mult.
Ce este puştoaica asta? Vampir?
Vrei să mai lucrezi aici?
Atunci nu vreau să mai aud remarci de-astea stupide.
- Cum să o înregistrăm? - Nu putem.
Nu încă.
Gillian... mă auzi?
Durează ceva până-şi face Evipal-ul efectul.
Ellie, te rog!
Gillian... ce-ai văzut pe scări?
Un băiat.
Robin.
L-ai mai văzut înainte?
Da.
L-am mai văzut.
Gillian şi Robin au fost în contact telepatic.
Cred că reuşim dacă Robin trăieşte.
- O trimit acasă. - Jim...
- De ce? - Nu vreau să respund pentru Gillian.
- Nu cred că vrei asta. - Nu vreau să mai discutăm asta!
Este târziu.
Şi suntem amândoi foarte nervoşi.
Ascultă, nu înţeleg ceva.
Asta-i o ocazie grozavă pentru noi.
Nu doar îl avem pe Robin câteva zile, dar Gillian chiar vrea să lucreze cu noi
şi ea este cel mai bun subiect de cercetare pe care l-am văzut.
Ellie... chiar şi cele mai vechi triburi, cele mai primitive culturi de pe Pământ,
ar saluta naşterea unui Robin Sandza.
Şi în timp le-ar deveni magician, profet, mare vraci.
Aceşti copii nu au loc în cultura noastră. Sunt superiori a ceea ce numim noi sacru.
Şi ce nu poate o cultură asimila... distruge.
Jim, ce-a păţit de fapt Robin Sandza?
Alergă cu doi sau trei pe urmele lui.
A...
a alunecat şi a căzut pe fereastră.
- Dar de ce fugea? - Nu ştiu, Ellie. N-am fost acolo.
Jim...
De ce nu vii la mine?
- Adică, prăjesc nişte ouă... - Nu, eu...
voi rezolva asta.
Apoi am să mă întind pe canapea câteva ore.
Ce oră este? Mi-a stat ceasul.
Este patru şi-un sfert.
Scuză-mă!
Este mai târziu decât am crezut.
Mulţumesc, Ellie!
Atunci...
Noapte bună, Jim!
Bună dimineaţa!
Ce doreşti?
Mă doare mâna.
Este moartă.
De ce mai doare?
Tu eşti expertul în creier.
Aşa că spune-mi.
Totul este în mintea mea, doctore?
Este uşor de spus, dar nu pot face nimic.
Nu de-asta am venit aici.
Vorbeşte-mi despre Gillian Bellaver.
Oamenii mei ştiu întotdeauna ce se întâmplă aici,
chiar dacă informaţiile tale ajung târziu.
Va fi faţă un nou Robin Sandza?
- Nu. - Sigur?
Bietul Peter!
Dacă ar fi ştiut că lui Robin nu-i pasă,
că nu-i pasă dacă taică-său trăieşte sau a murit!
- Ce naiba i-aţi făcut băiatului? - A fost tratat ca un prinţ.
Chiar este. Este regal, unic. Chinezii nu au aşa ceva, nici ruşii nu au.
În toată lumea nu mai găseşti un Robin Sandza...
poate doar fata asta.
Cum poţi să-l ţii împotriva voinţei şi să ai rezultate?
Împotriva voinţei sale?
Nu înţelegi nevoile lui Robin. Noi, da.
Testaţi fata astăzi?
A picat toate testele. Este o făcătură. O trimit acasă.
- Nu am timp de pierdut cu oameni... - Nu-mi face asta, doctore!
Să nu mai încerci să mă păcăleşti vreodată!
Pentru Dumnezeu, este doar un copil! Nu ştie nimic.
Nu-şi poate controla acţiunile.
Nici Robin nu se controlă când a venit.
Doar abilităţi primare.
Doctore... aş vrea să o văd acum.
Pentru Dumnezeu!
Vreau să vă asumaţi răspunderi, să nu va mai prostiţi.
Fata asta contează pentru mine.
Voi cere măsuri suplimentare de securitate.
De ce?
Cum îl ştiu pe Peter, a compromis securitatea
de acum câteva săptămâni.
Probabil ştie că o avem pe Gillian Bellaver.
Nu îi ştiu complicele,
dar îl voi găsi.
- Are dreptate. - Încearcă asta.
Încerc, încerc...
Kristen, unde-i dr. McKeever?
Verifică noul echipament de teste.
- Ştii când se-ntoarce? - A spus că nu înainte de prânz.
- Unde-i Gillian? - Ia micul-dejun.
Mi-ar prinde bine şi mie o ceaşcă de cafea.
Treflă...
Bună dimineaţa, Gillian! Nu ai mâncat prea mult.
Nu-mi este foarte foame.
Ai auzit ce s-a-ntâmplat ieri?
Mâna dr. McKeever a început să sângereze.
Da, ştiam.
Şi, ce ai de gând să faci?
Adică, pentru asta sunt aici, nu?
Nu mă poate ajuta cineva?
Gillian, trebuie să lucrăm împreună.
Gillian!
Îţi aminteşti ce-am discutat aseară?
Aseară?
- Aţi fost aici aseară, dr. Lindstrom? - E-n regulă.
Cât ai fost cu dr. McKeever, ai văzut ceva ce te-a supărat.
Ai intrat într-o stare de alertă. Ţi-am dat ceva care să te ajute să te relaxezi
şi ţi-am sugerat să uiţi ce te-a deranjat.
Şi se pare că a mers mai bine decât am crezut.
Deci nu-ţi aminteşti nimic despre Robin Sandza?
Nu. Cine este Robin Sandza?
Un băiat de vârsta ta, cu puteri ca ale tale.
Ca ale mele?
Şi unde este? Crezi că aş putea vorbi cu el?
Îl cunoşti?
Aşa simt.
Ce îmi poţi spune despre el?
Este...
Nu este clar. El...
Pare că visează, său...
sau nu... încă nu s-a trezit.
Drogat.
Stop!
Relaxează-te, Robin. Relaxează-te. Va fi bine.
Gillian, unde eşti?
Pune lumina pe el.
Tulburare de câmp magnetic la ultima testare.
Selecţia a fost aleatoare, cu rezonanţă parametrică a frecvenţei de cinci cicluri.
Vom face o verificare magnetometrică acum.
Sistemul de scanare în infraroşu este pregătit.
Vrem o imagine bideminsionala a posibilităţilor de câmp.
Avem o mică fluctuaţie a câmpului electrostatic.
Avem o diferenţă între valurile P şi T. Uşoară aritmie cardiacă.
Dă-mi să citesc electroneurograma.
Puls 66. Tensiune 114/92.
Puls stabil la 67. Tensiune 115/94.
Robin, îţi vom arăta un film.
Nu este nimic acolo ca să te rănească.
Dar trebuie să priveşti, bine?
Pulsul continua să crească. 73.
Tensiune 115/94.
Magnetometrul a rămas la 640.
Puls 78. Tensiune 129/111.
Nu! Continuă să priveşti.
Avem o mică fluctuaţie a câmpului electrostatic.
- Temperatura corpului 35. - Puls ststabil la 65.
Robin, te rog să priveşti.
Nu! Nu!
Robin, pentru Dumnezeu, priveşte ecranul!
Gillian! Gillian!
Unde este Robin acum, Gillian?
Îl urmăresc pe tata!
Tată!
Nu!
- Hester? - Oh, mulţumesc, Doamne!
Oh, Doamne! Ascultă!
Trebuie să vorbesc cu mama. Credeţi că pot să o sun pe mama?
Poţi vorbi curând cu mama, dar ai avut un şoc
şi trebuie să te odihneşti acum.
- Uite! - Ce-i asta?
Un sedativ. Ca aspirina. Iei aspirină, nu?
Puţină apă.
Bea destulă apă!
Ce fată bună!
Trebuie să-l văd pe dr. McKeever. Vreau să ştiu ce i s-a întâmplat lui Ellen.
Va sosi imediat. Eu voi sta cu tine. Aşează-te şi relaxează-te.
Nu! Nu, trebuie să plec de-aici. Trebuie să merg acasă.
E-n regulă, Gillian. Totul va fi bine. Vom avea grijă de tine. Nu-ţi face griji.
Analizele cu raze X ale lui Ellen sunt promiţătoare. Îşi revine.
- Cred că a fost hemoragie cerebrală... - "Este făcătură".
O veţi trimite acasă.
Asata-i cooperarea aşteptată, doctore?
O vreau pe Gillian Bellaver în secţia PSI, mâine.
Îi spunem mamei? Este bogată, cu prieteni puternici. Gillian nu poate...
Peter, este imposibil!
Nu voi putea scoate faţă de aici. Aş distruge-o.
Să ieşi din Paragon este mai uşor decât să intri.
- Ce să-i spun lui Gillian? - Spune-i totul.
Spune-i ce i-au făcut lui Robin. La fel îi vor face şi ei.
- Şi dacă nu mă ascultă? - Nu am mult timp.
Fata mă poate duce la Robin.
- Era sedată când am văzut-o ultima oară. - Totul este pregătit pentru mâine.
Pentru mâine?
Am nevoie de ajutorul tău. Te rog!
Te simţi bine, Robin?
Ştii, n-a fost prea isteţ ce-ai făcut. Puteai s-o păţeşti urât.
De ce ai fugit?
Nu trebuia să foloseşti fereastra. Există o uşă.
Da, de parcă m-ar fi lăsat să ies pe uşă...
De ce n-ai mers cu mine?
Pentru că eşti cu ei.
Vreau doar să plec. Urăsc locul ăsta! Urăsc doctorii ăştia şi testele!
Mă înnebunesc! Nu pot nici să dorm!
Şi vrei să fugi de mine, aşa-i?
- Ce-ţi pasă? - Păi, îmi pasă foarte mult.
Ce se-ntâmplă, Robin? Nu mai ai deloc încredere în mine?
Nu ştiu.
Dar vrei să ieşi de-aici, nu?
Da!
În regulă. Atunci vom merge împreună!
- Unde? - Gillian!
Am un loc la ţară, la nord de Chicago, în Lakeview.
Gillian?
Poţi face ce vrei. Nu trebuie să te vezi sau să vorbeşti cu cineva.
Nici măcar cu mine.
Serios?
Da, serios!
Ai vrea asta?
Sigur!
Gillian?
Salut, Hester!
Te-am căutat peste tot.
Asta a fost camera lui Robin cât a stat aici.
Da, a fost a lui.
Acum are probleme serioase.
Oamenii ăştia ar trebui să-ncerce să-l ajute.
Care oameni?
Care sunt cu Robin.
Nu-l lăsa-n pace.
Parcă vor să-i facă rău dinadins.
- Hester, nu! - Te rog, te rog, e-n regulă!
Este în regulă.
Nu sângerez.
- Ştii unde este Robin? - Da, ştiu.
Vrei să-l vezi?
Trebuie să-l văd.
Păi, cred că putem rezolva asta.
Cum?
Dr McKeever a spus să-ţi dau astea
ca să fii fericită şi liniştită.
- Ştii ce zic eu? - Nu. Ce?
Să te prefaci că le-ai luat, pentru că mâine vreau să te scot de-aici.
- Altfel, s-ar putea să ai probleme. - Ce vrei să spui? Ce se-ntâmplă?
Oh, dragă, am atâtea să-ţi spun!
Vrei ceva de băut?
Pari obosită.
Sunt obosită.
Ce face Băiatul nostru Minune?
Filmele acelea au declanşat o incredibilă forţă emoţională!
Dezvoltă puterea unui ractor nuclear!
- Sau a unei bombe atomice. - Ce i-ai dat să-l linişteşti?
Zilnic 3000mg de fenobarbital şi 1000mg de Prolixin. În zilele de teste...
Ce? Asta-i destul să-l omoare!
Medicamentele nu-şi mai fac efectul la el.
Am mers prea departe. Este destul de instabil.
- Se înfurie din orice. - Poate deveni periculos.
- Ce încearcă să dovedească? - Mental, Robin a dezvoltat
o relaţie psihotronică perfectă cu toată aparatura.
Şi acum încearcă acelaşi lucru cu trupul său.
Atâta timp cât fizic poate.
Şi când nu reuşeşte, devine de nesuportat.
Cum se descurcă în pat?
Robin vrea să-mi facă plăcere. Asta-i ideea de bază, nu?
Are nevoie de o pauză. Oprim testele pentru cel puţin o lună.
Îmi pare rău.
Este sub o presiune enormă. Am hotărât să plecăm, doar noi doi.
Nu. Aproape l-am pierdut o dată, Susan.
Am promis. I-am promis că plecăm, împreună.
În regulă.
Du-l în oraş,
arată-i imrejurimile, dar adu-l înapoi în 24 de ore.
Ei, iată-te!
Ei cine sunt?
Nişte prieteni de la institut.
Te-ntâlneşti cu ei mai târziu?
Nu, Robin. Sunt cu tine. Îţi aminteşti?
Care o să ţi-o tragă primul?
Robin, vino aici!
- Pleacă de lângă mine! - Robin, te rog!
Oh, Doamne!
Şeful Doi, sunt Şeful Unu. Ţi-a mai rămas ceva cafea?
Afirmativ, Şeful Unu. Mai am o cană călduţă.
Negociem un schimb?
Şeful Doi, dau la schimb un baton Hershey.
Şeful Unu, te-am auzit. Cu sau fără alune?
Bine, Ticălosul Unu şi Ticălosul Doi, nu mai zăpăciţi frecvenţa asta!
Încă nu s-a-ntors dr. McKeever?
Mi-e teamă că nu, Hester. Încă este la spital cu Ellen.
Pot să te-ajut?
Dr. McKeever a prescris medicaţia pentru Gillian dimineaţa, dar s-a terminat.
A specificat clar folosirea de sedative.
- Cred că trebuie să merg la farmacie. - Bine.
Hei!
- Astea pot fi trimise? - Da, de ce?
- Le-aş putea duce la poştă pentru tine. - Ar fi grozav!
Îţi mulţumesc, Hester. Uite, astea merg direct.
Astea trebuie timbrate. Şi astea.
Iată căluţul de poştă!
Salut! Lipseşti mult?
Oh, nu. Trebuie să merg...
Trebuie să trag o fugă până la farmacie, până la poştă...
Am o grămadă de făcut, nu cred că termin astăzi.
Oh, ce împrăştiată sunt! Nu pot pleca fără card.
Unde este cardul?
Unde-i cardul ăla? Nu am nici cea mai vagă idee.
- Ce face Gillian? - Foarte bine.
Asta-i bine.
Gillian... ce spui de un sandvici cu şuncă, salată şi roşii?
- Bine. - Ce fată cuminte!
Fir-ar!
- Să te ajut. - Nu te deranja.
- Nici un deranj. - Mă descurc. Este în regulă.
Oh, pentru Dumnezeu, mişcă-ţi fundul!
Am eu grijă, Gillian.
Ţine astea, Hester.
Am ucis-o!
Am ştiut asta de când am salutat-o prima oară
şi am convins-o să mă ajute.
Ar fi făcut orice pentru mine.
Hei, mai bine încearcă să dormi.
Nu te opri. Te rog, continua să vorbeşti.
Mi-e teamă să închid ochii.
Teama de ce aş vedea.
- Înghite asta. - Nu, nu vreau!
Înghite. Te vei simţi mai bine.
Este cel mai bun remediu pentru durerea de dinţi.
Povesteşte-mi despre Robin.
Povesteşte-mi tu.
Păi... uneori ştiu ce i se-ntâmplă,
ce gândeşte... ce simte.
Sunt... ca un receptor, şi Robin îmi trimite imagini.
Iisuse, asta-i uimitor!
Parcă aţi fi gemeni.
Este un puşti arătos.
Şi tu eşti genul de faţă care i-ar plăcea lui Robin.
L-am crescut singur. Mama lui a murit la naştere.
De ce nu te-ai recăsătorit?
Păi, n-a mai apărut altcineva.
Hester?
Mda!
Hester.
Când l-ai văzut ultima oară pe Robin?
Acum vreo 11 luni.
Creşte atât de repede.
Ştii, eu sunt un bun sportiv, dar el este mai bun.
În ultima zi la club, ne-am întrecut în piscină, vreo zece tururi.
M-a învins, dar am spus că am câştigat.
A spus "Nu, n-ai câştigat." Eu am spus"Ba da."
A sărit înapoi şi a spus "Incă o dată! 20 de tururi de data asta."
Eram atât de terminat, cu greu am ieşit din apă.
Am spus "În regulă. Ai câştigat. Ai câştigat."
Spune-mi, Gillian.
Cum este?
Este bine.
Bine.
Da.
Cu toţii vom fi bine.
Îţi promit.
Peter!
Stai! Te rog, lasă-mă cobor!
Trebuie să ies de-aici!
Peter!
- Ce naiba faci? - Mă părăseşti?
Uite... M-ai prins. Acum stai deoparte.
- Este fiul meu. Este lupta mea. - Nu mai ştiu pe cine să cred!
Uite, autobuzul ăla te va duce la Seattle. Am plătit şoferului. Vei fi în siguranţă.
Nu mă poţi părăsi.
Urcă-te în autobuz şi stai acolo!
Peter!
Te pot duce la el acum.
Peter, am minţit mai devreme. Robin nu este bine. Are nevoie de noi acum.
Este prea periculos. Oamenii sunt ucişi în preajma mea.
La naiba, şi cei de lângă mine la fel! Îi fac să sângereze!
Robin mă poate ajuta. Te rog!
Oh, Iisuse!
- De ce-ai făcut asta? - Nu-mi place când mirosi aşa.
Poţi să mă laşi un pic singură, Robin?
Am obosit să te aştept. Ce-a durat atâta?
- Am vrut să fac o baie şi puţină izolare. - Dar ţi-a luat al naibii de mult!
Este totul în regulă, dr. Charles?
Da, totul este bine.
Când vor sosi restul, vrei să-i ţii jos un moment?
Am nevoie de câteva minute, bine? Am să te chem eu. Mulţumesc!
Robin?
Îmi pare rău.
Încearcă să înţelegi sub ce presiune sunt.
Sunt foarte îngrijorată pentru tine.
Să nu-ţi pară rău.
N-am vrut să mă port aşa acolo.
Asta sunt eu...
Acum mi-e bine, totuşi.
- Sunt bine. - Bun!
Păi, eu sunt hămesita. Tu vrei să mănânci ceva?
Sigur!
Bun, asta arată grozav!
M-am gândit, Robin. Poate ar trebui să ne luăm câteva zile libere.
Să închiriem o barcă, să mergem pe lac, ceva de genul. Ce crezi?
De ce-ai făcut asta?
Ca să nu intre nimeni.
Ce se-ntâmplă, Robin?
- Ştii ce se-ntâmplă. - Nu, nu ştiu. Ce este?
Este ticăloasa aia de faţă.
Care fată?
- Aceea ca mine. - Ce vrei să spui, ca tine?
Crezi că nu ştiu că-i prin prejama? Este chiar acolo!
- Nu este nici o fată. - Minţi!
- Nu, nu este, Robin. - Face tot ce pot face şi eu, aşa-i?
Şi nu mă mai poţi înşela.
Ce vrei să spui, Robin?
- Vor veni. - Da, ştii asta.
Vom fi tu şi cu mine...
şi dr. Ives...
şi Childress.
Şi cu fata aceea vom fi cinci.
Nu, doar patru, Robin. Vezi că masa-i aranjată doar pentru patru.
Aşa este.
Eu nu voi fi aici. Voi fi mort.
Fata aceea-mi va lua locul după ce tu mă vei otrăvi!
Ce se-ntâmplă, Susie? Ce se-ntâmplă?
- Oh, Doamne! Robin! - Îţi aminteşti?
Am spus că nu trebuie să te ating ca să te rănesc.
Robin, opreşte, te rog!
- Păi, te rănesc acum! - Opreşte-te!
Pentru că nu te mai iubesc! M-am plictisit de tine!
O omori!
Opreşte-te!
Nu!
Susie, ridică-te!
- Am spus să te ridici. - Robin! Doamne, opreşte-te!
Nu te pot ridica.
Întoarce-te.
Sus!
Robin...
Sus!
Oh, Doamne, Robin...
Sus!
Nu, te rog!
Întoarce-te.
Din nou.
Mai repede.
Mai repede. Mai repede!
Mai repede. Întoarce-te!
Din nou. Întoarce-te!
Mai repede. Mai repede!
Uite. Dă-mi mâna!
Salut, amice!
Am trecut să te salut.
Nu ne-am văzut de mult.
Arăţi bine.
Păcat, Peter. Aproape ai reuşit.
Unde-i fiul meu?
De ce nu renunţi?
Tu...
Oh, Doamne! Rahat!
Stai! Stai!
În regulă, Peter.
Ai spus că vrei să-ţi vezi fiul.
Du-te la el!
Robin?
Poţi să mă auzi?
Robin!
Te rog, răspunde-mi!
Oh, Doamne!
Robin!
Unde eşti?
Oh, ce-au făcut cu tine?
Fiule,
ştiu că ţi-au spus că am murit, dar au vrut doar să mă înlăture.
N-am renunţat nici o clipă.
Te-am căutat mereu.
Haide, Robin! Hei!
Nu-ţi recunoşti bătrânul?
Peter!
Nu!
Rezistă, Robin!
Încearcă cu cealaltă mână. Haide!
Prinde-mă de haină. Caţără-te pe mine.
Asta este. Hai! Poţi s-o faci!
Asta este. Asta este!
Nu!
Oh, Doamne!
Robin!
În regulă. Ia-i de-aici. Să nu-i mai văd!
Bună dimineaţa!
Am făcut nişte cafea.
Vrei puţină?
Nu?
Este mai cald lângă foc.
Cum ai dormit? Bine?
Am fost aici mai toată noaptea. Nu cred că-ţi mai aminteşti.
Vino mai aproape de foc!
Ştiu prin ce-ai trecut zilele astea.
Ştiu cât de epuizată trebuie să fii.
Îţi trebuie mai mult decât o noapte de somn.
Ştiu cum mă simt eu.
Peter a fost prietenul meu. Poate cel mai bun prieten pe care l-am avut.
Dar a trebuit să fac ce-am făcut. Adică, ai văzut ce s-a-ntâmplat.
Peter îl putea salva pe Robin. În schimb, l-a abandonat.
Şi-a ucis fiul cu bună-ştiinţă.
Sper să nu mă judeci prea dur.
Nu pot spune ce-am făcut bine sau rău.
Ştiu doar că am acţionat şi gata.
Robin s-a dus.
Peter s-a dus.
Şi tu eşti tot ce contează acum.
Da, ştiu că doare.
Doare atât de tare încât vrei să te întinzi şi să mori.
Dar trebuie să supravieţuieşti.
Eşti o fată tânără, sănătoasă, puternică
şi trebuie să supravietiesti.
Vei începe prin a lăsa toate tragediile în urmă.
Cred că-ţi va fi mai uşor dacă-mi accepţi ajutorul.
Tot ce-ai auzit rău despre mine nu este adevărat.
Nu sunt un om rău.
Tot ce vreau este să mă crezi.
Timpul va atenua durerea.
Asta-i simplul adevăr.
Lacrimile sunt bune.
Nu-ţi fie teamă să plângi.
Lacrimile sunt ce avem nevoie acum.
Îţi voi fi un tată bun, Gillian.
Poţi să te bazezi pe asta.
Gillian!
Unde eşti?
Poţi să te duci dracului!
Translated by Crazy Nick
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania