Watch any video online with Open-SUBTITLES Free Browser extension: osdb.link/ext
- De care e? - Nu ştiu. Albă.
- Şi rama? - Neagră.
- Timbrul? - La fel ca data trecută.
- Şi niciun rând. - Nu.
Îmi pare foarte rău, Henrik.
- Ce este asta ? - Evenimentul mediatic al anului.
Nu te juca cu mine, Mikael, nu-ţi merge.
Nici tu nu te juca, nici asta n-o să meargă.
Mikael vei face apel ?
Da ... voi face apel la tine, Viggo.
Până azi, dl Blomkvist a reuşit să joace rolul victimei.
Marele jurnalist a înfruntat leul.
Dacă-i spui cuiva "infractor" şi n-ai cum să-ţi susţii afirmaţia...
Domnului Blomkvist îi place publicitatea.
Îmi daţi un sandviş?
Şi o cafea neagră.
Blomkvist susţinea că Wennerstrom,
fondatorul şi preşedintele Grupului Wennerstrom,
a folosit fondurile statului
destinate dezvoltării industriale din Polonia
într-o tranzacţie de arme
- cu mâna dreaptă a ustaşilor din Croaţia. - Mulţumesc.
N-am nimic împotriva dlui Blomkvist. E un jurnalist bun.
Nu cred că are intenţii rele.
Însă ceea ce a scris este inexact,
iar inexactităţile nu pot rămâne fără răspuns.
Toţi jurnaliştii trebuie să accepte, la fel ca noi toţi,
că acţiunile au consecinţe.
Blomkvist a fost obligat să plătească 600000 despăgubiri
şi toate cheltuielile de judecată, care ar putea însemna mult mai mult.
Un pachet de Marlboro roşu şi o brichetă.
- Unde ai fost? - M-am plimbat.
- Am meditat. - Ai fumat?
Doar una.
Au sunat de la TV4.
Le-am spus că nu dăm declaraţii până nu citim sentinţa în întregime.
Am citit-o. Altcineva?
Toţi cei ce voiau să te vadă umilit.
Ai vorbit la telefon toată dimineaţa.
- Sunt la fel de vinovată ca şi tine. - Eşti?
- Tu l-ai scris? - L-am citit şi l-am publicat.
Nu-i acelaşi lucru.
Credibilitatea noastră nu e spulberată încă.
A mea este.
Sunt obosit.
Mă duc acasă şi stau sub plapumă o săptămână.
Îl sun pe Greger să-i spun că nu mă duc acasă.
Mulţumesc.
S-ar putea să aşteptăm la nesfârşit.
Ai sunat-o şi ai vorbit cu ea, nu?
Mă tem că nu înseamnă prea mult.
Nimeni dintre cei de aici n-o place în mod special.
Cred că-i mult mai bine dacă lucrează la domiciliu.
Dar i-ai spus că vreau să mă întâlnesc cu ea.
De şi mai multe ori i-am spus că prefer să nu se întâlnească cu clienţii.
- O placi? - Foarte mult.
E una dintre cei mai buni detectivi pe care îi am.
- Aşa cum reiese din raport... - Dar...
Mă tem că ţie n-o să-ţi placă de ea.
- E diferită. - În ce sens?
În toate sensurile.
A venit dna Salander.
Lisbeth, acesta e dl Dirch Frode.
Îmi pare bine.
- E ceva în neregulă cu raportul? - Nu. E destul de detaliat,
dar mă interesează şi ce nu scrie în el.
- Nu există nimic nescris în el. - Părerea ta despre el nu apare.
Nu sunt plătită să-mi dau cu părerea.
Deci n-ai nicio părere?
E curat. După părerea mea.
Adică e igienizat?
E cine pretinde că este.
În branşa asta e un atu.
E un atu în minus după condamnarea de astăzi.
Aşa-i, s-a făcut de râs. Dacă s-a întâmplat aşa.
Vrei să spui că i s-a înscenat?
Nu făcea parte din îndatoririle mele.
Ai dreptate...
S-a făcut de râs... profesional.
Cât se poate face de râs financiar?
Procesul o să-l lase fără economii.
- Pot să plec? - Un moment.
Raportul tău e slăbuţ în altă zonă.
Viaţa lui personală. E ceva ce refuzi să divulgi?
- Nimic ce ar merita menţionat. - Asta înseamnă da sau nu?
Ceea ce cred că vrea să spună dna Salander,
şi sunt de acord cu ea, e că fiecare are dreptul la o anumită intimitate,
- chiar dacă e anchetat. - Nu şi în acest caz.
Vreau să ştiu dacă e ceva despre el ce mi s-ar putea părea dezgustător,
chiar dacă ei nu i se pare.
A avut o relaţie sexuală de durată cu co-editoarea lui de la redacţie.
Lui i-a destrămat căsnicia, ei nu.
Uneori practică sexul oral.
Nu destul de des, după părerea mea.
Ai avut dreptate omiţând asta.
Ştiu.
Aveai nevoie de un avocat mai bun. Aveai nevoie de sora ta.
Ea s-a oferit.
- El a refuzat. - Aşa cum şi spera ea.
Niciodată nu e o idee bună să amesteci familia şi afacerile.
Şi oricum aş fi pierdut.
Nici măcar nu era vorba despre Mikael.
Wennerstrom trimitea un mesaj presei,
şi FSA-ului, spunând: fără întrebări.
Înveseleşte-te!
- Tată! - Nilla.
Nu-ţi face griji în privinţa mea.
- Mama e îngrijorată. - În privinţa mea?
În privinţa banilor.
Nilla! Ce faci?
- Nimic. - E ceva serios?
Nu vreau să discut despre asta, pentru că ştiu că n-o să fii de acord.
Despre... Nilla...
- Lumina vieţii. - Lumina cui?
- Alo. - Domnul Blomkvist?
Scuzaţi-mă că vă deranjez de Crăciun.
Numele meu e Dirch Frode. Sunt avocat.
Îl reprezint pe Henrik Vanger. Poate c-aţi auzit de el.
Da, desigur.
Vrea să discute cu dvs despre o chestiune personală.
E un moment nepotrivit.
Mă scuzaţi. Şi eu urmează să iau cina de Crăciun.
Nu la asta mă refeream.
Vă refereaţi la recentele dvs probleme cu legea.
- Ne-au amuzat destul de mult. - Poftim?
Nici Herr Vanger nu prea îl simpatizează pe Wennerstrom.
Spuneţi-i să mă sune.
Ar dori să discutaţi personal.
Dacă este posibil. În nord, la Hedestad.
Nu se va putea.
Herr Vanger e mult prea bătrân pentru a face o călătorie la Stockholm.
Vă rog, dacă sunteţi amabil să vă mai gândiţi...
Hedestadul e minunat iarna.
Vă sun mai târziu pe acest număr. Bine?
De obicei, când mă trezesc într-un pat rece, sunt acasă.
- Îmi pare rău. - Ce faci?
Scriu comunicatul de presă.
Şi spui că...
Că preiei ştafeta ca editor
şi îţi pare rău pentru toate neplăcerile cauzate de Wennerstrom.
Eu nu sunt de găsit pentru a comenta.
- Renunţi? - Mă dau deoparte.
Mi se face rău.
- E prima dată la Hedestad? - Şi ultima.
Nu spuneţi asta. Primăvara e superb.
Aţi spus că-i minunat iarna.
Indiferent de anotimp.
Iau trenul de 4:30 spre Stockholm.
Dacă nu rămânem înzăpeziţi. Glumesc.
Diseară veţi fi acasă, dacă asta vă doriţi.
Bun venit. Poftiţi înăuntru.
E cald.
Bună ziua!
Deci...
Ce ştiţi despre mine?
Ştiu că aţi condus una dintre cele mai mari companii industriale din ţară.
- Am condus. Corect. - Da, nu voiam să...
Bunicul meu a forjat şinele pe care trenul de 4:30 te va duce acasă.
Am clădit ţara împreună. Am produs oţelul
şi am şlefuit cheresteaua cu care am construit Suedia modernă.
Care e cel mai profitabil produs pe care îl avem acum?
Fertilizantul.
Nu mă obsedează declinul sănătăţii companiei,
dar sunt pentru reglarea conturilor,
iar timpul nu stă în loc. Am nevoie de ajutorul tău.
Pentru ce anume?
Oficial, mă ajuţi să-mi scriu memoriile.
Însă în realitate
vei dezlega un mister, făcând ce ştii tu mai bine.
În ciuda recentelor tale probleme juridice.
Vei ancheta hoţi, avari, bătăuşi.
Cea mai detestabilă colecţie de persoane pe care o vei întâlni vreodată.
Familia mea.
Vrei să te aşezi? Ţi-aş putea face loc, dacă e cazul.
- L-ai făcut? - Ai ceva pentru mine?
Trăiesc din ajutor social. Nu-i administrez eu.
Nu e suficient.
Fără mulţumesc?
Ea e Harriet. Nepoata fratelui meu Richard.
Richard, a fost nazist de prim rang.
S-a înscris în Liga Naţional-Democrată pentru Libertate
când avea 17 ani.
Aşa-i că-i interesant cum fasciştii furau cuvântul libertate libertăţii?
Trenul de 4:30. Da, ştiu. Bine...
În orice caz, Richard a murit ca martir al cauzei naziste în 1940.
A pierdut adevărata distracţie,
însă nu şi ocazia de a-i bate cu regularitate pe soţia lui, Margareta,
şi pe fiul lor, Gottfried.
Gottfried, tatăl lui Harriet, era, cum se spunea pe atunci,
- un petrecăreţ. - Încă se numesc aşa.
Da? Bine.
Era un cuceritor, un afemeiat, un beţiv.
Cu alte cuvinte, un vânzător înnăscut. Asta făcea pentru companie.
Călătorea, invita clienţii la cină şi aşa mai departe.
- Cineva trebuia s-o facă. - Exact.
În fine, a murit în 1965.
Înecat. Beat. Aici, pe insulă.
Soţia lui, Isabella, care şi înainte era inutilă ca părinte,
a devenit şi mai absentă după moartea lui.
Atunci am început să am eu grijă de copiii lor.
Pe Martin, care conduce Vanger Industries acum că m-am pensionat ...
- L-am cunoscut. - Şi Harriet.
Era isteaţă şi curioasă,
o combinaţie câştigătoare pentru oricine.
- Şi frumoasă. - Da.
S-a întâmplat ceva cu ea ?
Cineva din familie a ucis-o pe Harriet.
Iar în ultimii 40 de ani a încercat să mă înnebunească.
Era 24 septembrie 1966. O zi de sâmbătă.
Harriet avea 16 ani.
Fraţii mei, împreună cu soţiile lor, copiii şi nepoţii,
ne-am reunit aici
pentru detestabila întâlnire anuală a conducerii, la cină.
Era şi ziua în care Clubul de Yaht ţinea parada de toamnă.
Harriet şi câţiva colegi de şcoală plecaseră în oraş s-o vadă.
S-a întors la puţin timp după ora două.
A venit în salon şi a întrebat dacă poate vorbi cu mine.
Sincer, nu-mi amintesc ce făceam
şi credeam că-i mai important, dar am rugat-o să aştepte câteva minute.
În timpul acelor minute s-a întâmplat ceva.
Accidentul n-avea nicio legătură cu Harriet,
şi totuşi, avea.
Era un haos şi toţi s-au oprit din ce făceau.
Poliţia, o ambulanţă, pompierii,
reporterii şi spectatorii au sosit rapid din oraş,
la fel cum noi, cei de pe insulă, familia, ne-am grăbit spre pod din direcţia noastră.
Şoferul maşinii, un tip pe nume Aronsson,
era blocat şi grav rănit.
Am încercat cu disperare să-l scoatem cu mâinile goale,
ca metalul uneltelor să nu provoace vreo scânteie.
La o oră după accident, Harriet era în bucătărie.
Chiar Anna a văzut-o.
În final l-am scos pe bietul Aronsson din maşină
şi l-am dus la spital.
Ne-am întors încet spre casă.
Soarele apusese, agitaţia se terminase.
Ne-am aşezat să luăm cina.
Atunci am observat că Harriet nu era acolo.
Şi nici în dimineaţa următoare, nici următoarea.
Sau în următorii 40 de ani.
Ce voia să-mi spună? De ce nu mi-am făcut timp pentru ea?
De ce n-am ascultat-o?
- N-ar fi posibil să fi fugit? - Nu fără a fi văzută.
Pompierii au stat pe pod toată noaptea,
înlăturând benzina.
N-a traversat nimeni înot, nici n-a luat cineva vreo barcă.
Toate bărcile erau legate la acest mal duminică.
Crede-mă, am verificat.
N-ar fi putut să cadă şi să se înece?
Nu, curenţii nu sunt puternici aici.
Orice cade în apă, iese la suprafaţă în apropiere.
Ca tatăl ei.
Cadavrul lui n-a plutit mai mult de 10 metri
când s-a înecat cu un an în urmă.
Nu, cineva a ucis-o.
Cineva care era pe insulă în acea zi.
Cineva suficient de apropiat pentru a şti ce-mi făcea cadou anual
de ziua mea.
Astea sunt de la ea.
Restul... de la asasinul ei.
- Cine ştie despre astea? - Eu, poliţia, asasinul...
Iar acum şi tu.
După ce poliţia a încetat ancheta,
am continuat-o eu, studiind toate informaţiile existente.
Mi-am petrecut jumătate din viaţă analizând evenimentele unei singure zile.
Îţi înţeleg frustrarea, dar...
Ceea ce îmi ceri să fac sunt bani aruncaţi pe fereastră.
Încă n-am discutat onorariul.
Nici nu e nevoie.
Mulţumesc.
Nu pot găsi ceva ce tu n-ai reuşit să găseşti în 40 de ani.
N-ai de unde să ştii asta.
Eşti un detectiv extrem de abil.
Uite ce-ţi propun.
vino să locuieşti pe insulă. Am o căbănuţă frumoasă lângă apă.
Studiezi materialele pe care ţi le-am dat şi ori găseşti ceva ce am omis, ori nu.
Îmi cer să uit de viaţa şi de cariera mea.
Consider-o o vacanţă binemeritată.
Un mod de a-i evita pe toţi cei pe care vrei să-i eviţi în acest moment.
Onorariul va fi dublul salariul tău, pe oricâte luni va fi nevoie.
Îţi dau de patru ori mai mult dacă rezolvi misterul.
- Herr Vanger. - N-am terminat.
Îţi mai propun ceva,
deşi nu te pricepi deloc să negociezi.
E ceva ce-ţi doreşti mai mult decât orice şi nu poate fi cumpărat, indiferent de preţ.
Permite-mi să ţi-l ofer pe Hans-Erik Wennerstrom.
Şi-a început cariera lucrând pentru mine.
L-am urmărit cu interes încă de atunci.
Aveai dreptate în privinţa lui.
Numai că n-ai putut demonstra.
Suntem în mijlocul unei crize, iar tu scrii memorii?
M-ai concediat. Trebuia să fac ceva.
Te-ai concediat singur.
Am nevoie de tine aici, nu la Polul Nord.
Mikael, ştii cum o să pară.
De parcă am fost prins în flagrant şi fug. Asta fac.
Wennerström vrea să mă vadă fluturând un steag alb, nu unul roşu.
Dacă pare că avem o problemă, va fi mulţumit.
Chiar există o problemă între noi. Nu va fi mulţumit până nu ne va închide.
Mă laşi să mă lupt singură cu el?
E o distanţă de 4 ore cu trenul.
Nu e Polul Nord.
Hei, hei.
Reţeaua este ocupată. Vă rugăm să încercaţi mai târziu.
Ce e?
Vrei un pic de lapte?
Reţeaua este ocupată. Vă rugăm să încercaţi mai târziu.
Eşti fiica domnului Palmgren?
Pupila. Nu are nicio fiică.
Vă rog.
A suferit o hemoragie cerebrală gravă.
Fie de la căzătură, fie de la atacul care i-a provocat-o.
Are tensiunea prea mare.
Sper să-şi recapete cunoştinţa, dar nu se ştie sigur.
Şi e posibil, chiar dacă-şi revine,
să aibă traume neurologice.
Bună ziua. Eu sunt Gunner.
Îngrijitorul.
Salut, Gunnar.
Sunteţi scriitor?
Scriu biografia lui Herr Vanger.
- V-am văzut la televizor. - Ce ghinion...
Cred că sunt ceva probleme.
N-aţi făcut închisoare. Asta e bine.
Dar v-a costat o mulţime de bani, nu?
Gata.
E bine.
Întreaga insulă aparţine familiei mele.
Cel mai apropiat vecin al tău e fratele meu.
Harald, alt nazist, dacă îţi vine să crezi. Doi în aceeaşi familie.
Da, e destul de detestabil, ca să mă exprim elegant.
Probabil n-o să-l vezi niciodată. E pustnic.
- Era prezent în acea zi? - Într-adevăr, era.
Fiica lui, Cecilia, locuieşte acolo.
Nu vorbesc unul cu celălalt.
Comunică cineva pe insula asta?
Isabella, mama Harrietei, care locuieşte acolo,
vorbeşte cu Harald.
E unul dintre motivele pentru care nu vorbesc cu ea.
Fratele Ceciliei, Birger, locuieşte acolo.
- El cu cine nu vorbeşte? - Cu tine, probabil.
Nu că ţi-ai dori asta. Poate fi la fel de antipatic ca Harald.
Încep să-i încurc.
O să-ţi doreşti să fie mereu aşa.
În curând ne vei cunoaşte pe toţi, mult prea bine, cu scuzele de rigoare.
Acolo e casa nepotului meu, Martin, fratele lui Harriet.
- Cine vorbeşte cu el? - Eu.
El conduce compania acum, aşa cum cred că ţi-am spus.
Cineva vânează pentru prânz. Gunner, probabil.
Da, l-am întâlnit mai devreme.
Avea 19 ani când a dispărut Harriet.
Acolo locuieşte el.
- Şi tu locuieşti acolo? - Poftim?
Casa ta.
Da!
Da, ai dreptate.
Cel care angajează detectivul trebuie păstrat pe lista suspecţilor.
Nu e de mirare că nu s-a găsit cadavrul.
Nu poţi săpa o insulă întreagă.
Dar nici motivul nu se ştie. A fost ceva spontan sau premeditat?
Ştia ceva ce nu trebuia?
- Era vorba de afaceri? - Afaceri? Avea 16 ani.
Era foarte isteaţă.
Henrik o credea capabilă să conducă firma într-o zi.
Era cu nişte prieteni la o paradă în acea zi.
Le-a spus că nu se simte bine şi a plecat mai devreme.
Însă mi-au spus că avea secrete faţă de ei.
Principalul lucru pe care l-am aflat e că adolescentele sunt complexe.
- Am şi eu una. - Deci ştii.
Voiam să...
te întreb despre asta.
O primise de la Henrik, cu un Crăciun în urmă.
Am studiat-o de mai multe ori decât îmi pot aminti.
- Ştiu fiecare pagină. - Ultima pagină mă intrigă.
Şi pe mine.
O listă de nume, numere şi... Trebuie să însemne ceva.
Sunt numere de telefon locale.
Primul aparţinea unei femei pe nume Margot,
a cărei mamă, Magda, a spus că n-o cunoaşte pe Harriet.
Al patrulea, R. L., îi aparţinea lui Rosemarie Larsson,
o bătrână care a murit acum câţiva ani.
Între celelalte trei n-am găsit nicio legătură.
Ţi-am amintit de lucruri pe care preferai să le uiţi. Îmi pare rău.
Nu pot să uit.
Pentru mine e "Cazul Rebecka".
Nu ştiu la ce te referi.
Fiecare poliţist are cel puţin un caz nerezolvat care îl obsedează.
Pe atunci aveam un ofiţer, Torstensson.
An după an revenea la cazul său Rebecka.
Scotea dosarele şi le studia din nou.
Eram tineri. Râdeam de el.
Era tot cazul unei fete dispărute?
Nu, nu, nu. Nu de asta l-am menţionat.
Mă refer la sufletul poliţistului.
Bietul Torstensson n-a rezolvat cazul,
dar nici n-a renunţat la el.
Ce mai face domnul Palmgren?
Am auzit c-a avut un fel de atac.
Groaznic.
Cu ce te ocupi, mai exact, la această firmă de securitate?
Fac cafea, sortez corespondenţa...
Dar nu cu normă întreagă.
Nici măcar cu program redus, constant.
S-au descurcat fără cafea şi corespondenţă
în iulie şi august?
- Cât câştigi acolo? - Suficient.
- Cât plăteşti chiria? - Mi-o plătesc.
Când ai întârziat ultima oară?
Niciodată.
Crezi că cercelul din sprinceană te face atrăgătoare?
Uite care-i problema.
E o discrepanţă
între obligaţia de tutore a dlui Palmgren
şi administrarea propriilor bani.
Nu e nicio discrepanţă sau problemă.
S-a convins că-mi pot administra singură banii.
- Pe mine nu m-ai convins. - Nu sunt copil!
Nu, nu eşti. Dar ai fost.
Iar între timp ai fost instituţionalizată la St. Stephens,
unde ai continuat să afişezi un comportament agresiv.
Nu te-ai adaptat celor patru centre de plasament,
ai fost de două ori arestată pentru alcool, de două ori pentru droguri,
şi din nou pentru violenţă. Ai spart o sticlă de capul cuiva.
Nu cu foarte mult timp în urmă.
Poate l-ai păcălit pe dl Palmgren că te-ai schimbat,
dar văzând asta,
fără a mai menţiona felul în care mă priveşti acum,
nu cred că ai făcut-o.
Gata cu traiul în puf asigurat de bunul domn Palmgren.
De azi înainte vei primi o alocaţie lunară şi îmi vei aduce chitanţe pentru cheltuieli.
Dacă nu ies socotelile,
voi presupune că ai cheltuit diferenţa pe droguri.
Sunt pe cont propriu de când aveam 10 ani.
A avut statul grijă de tine.
Dră Salander, uită-te la mine. E ceva important.
Cum atitudinea pe care o afişezi e foarte elaborat documentată aici,
nu voi uimi pe nimeni dacă voi alege o alternativă
a acordului indulgent pe care tocmai ţi l-am expus.
Preferi să fii instituţionalizată?
- Mikael? - Da.
- Eu sunt Liv. - Bună.
Mergem în acelaşi loc. Urcă.
Bine. Mulţumesc.
L-am găsit aproape mort, la jumătatea dealului.
Mă tem că nu prea sunt în formă.
E dificil de urcat pentru oricine. Trebuia să te avertizez.
- Intră. - Mulţumesc, Martin.
Henrik vorbeşte minunat despre tine.
Ce casă! Ce panoramă!
Am lucrat în divizia petrochimică a companiei, la Goteborg.
Când au vândut-o, am plecat şi eu.
A fost o zi neagră.
Acum locuiesc la Hong Kong,
dar revin la Stockholm pentru reuniunile de familie,
iar atunci îmi petrec câteva zile cu Martin.
- Vine pentru friptura de elan. - N-o poţi învinovăţi. E delicioasă!
E ceva deschis pe undeva.
Vrei acelaşi vin sau preferi să încerci altceva?
Nu, nu, nu. E bun.
Scrii o carte acum, nu-i aşa?
- Biografia lui Henrik. - Îl ador pe Henrik.
E fascinant. La fel şi Martin.
Împreună reprezintă vechea şi noua Suedie.
Aşa este.
Ai aflat de Harriet, nu?
- N-ai aflat? - Ba da.
Familiei nu-i place să vorbească despre asta,
dar n-o poate ascunde sub preş.
- Pe cine? - Pe Harriet.
- Putem discuta mai târziu despre asta. - Ba nu.
Putem discuta acum.
Liv ştie totul despre ţicnita mea familie.
- De asta nu se mărită cu mine. - E unul dintre motive.
Nu vreau să apară asta în carte.
Sunt de acord cu orice altceva, inclusiv cu Harriet.
Totul s-a schimbat după aceea.
Nu doar în familie, şi la companie.
- Cum aşa? - Nu suntem Nordea sau Ericsson,
dar suntem cea mai mare asociaţie familială din ţară.
Cândva aveam 40,000 de angajaţi. Acum mai avem jumătate.
Declinul a început
după moartea surorii mele.
I-a distrus spiritul întreprinzător lui Henrik
şi inima.
Erai aici în acea zi?
Am ajuns mai târziu, după accidentul de pe pod, cu trenul de 4:30.
Ştiu care.
A fost o zi cumplită.
Iar zilele care au urmat,
în care am căutat-o şi n-am găsit-o,
au fost şi mai îngrozitoare.
Mikael, evenimentul acesta trebuie să ocupe un rol important în carte.
M-au sunat de la asistenţa socială.
Îmi caut un alt tutore.
- Bună. - Bună ziua.
M-am gândit să vin să te salut.
- Eu sunt Cecilia. - Da. Intră, te rog.
O cafea?
Nu, mulţumesc.
Ne stinghereşte ideea de cronică a familiei noastre.
Nu e vorba despre familie, ci despre Henrik şi companie.
Aşa cum am spus...
Nu intenţionez portretizarea maliţioasă a nimănui.
Spre deosebire de articolul care te-a trimis la tribunal?
Da, spre deosebire de acela.
Deci n-ai venit să afli ce s-a întâmplat cu Harriet?
Nu pot ignora un asemenea eveniment dramatic,
însă nu este obiectivul meu principal.
Deci toate cutiile pe care Gunner le-a adus şi se află prin debara,
nu conţin ancheta personală a lui Henrik?
Mă-ntreb uneori cine-i mai nebun,
nazistul de tata sau obsedatul meu unchi?
Dacă tot ai deschis subiectul... Cum era el?
Sunt sigură că ţi-a spus Henrik.
Era de vârsta mea atunci. N-avea de unde să ştie ce se întâmplă
cu o adolescentă, cum nici eu nu ştiu ce-i cu fiica mea.
Eraţi de aceeaşi vârstă.
Sora mea, Anita, era mai apropiată de ea ca vârstă.
O cunoştea pe Harriet mai bine decât oricine.
Ar trebui să discuţi cu ea.
Mi-ar plăcea. Unde este?
Dacă ar fi să ghicesc... aş spune Londra.
- Nu ştii unde locuieşte sora ta? - N-am mai văzut-o de ani de zile.
Nu prea ne-am înţeles niciodată.
Încep să mă obişnuiesc cu acest comentariu.
Urăşte locul acesta mai mult decât mine.
A plecat, s-a mutat la Londra. Aşa a fost să fie.
Nici felicitări de Crăciun nu trimite, cu atât mai puţin ne vizitează.
Voi încerca s-o găsesc, să te ajut.
Dacă o găseşti şi încerci să-i vorbeşti despre noi,
să nu te miri dacă te trimite la naiba.
Ai făcut copii?
- Am un hard drive acasă, da. - Asta-i bine, pentru că acesta-i distrus.
Ai avut vreo boală cu transmitere sexuală?
Când ţi-ai făcut ultima dată testul HIV?
Câţi amanţi ai avut în ultima lună?
Câţi dintre ei erau bărbaţi?
Sunt întrebări de rutină, trebuie să ţi le adresez.
- E o chestiune de sănătate. - Scrie ce vrei.
De ce ai nevoie de un computer atât de scump?
Pentru serviciu.
Pentru a face cafea şi a sorta corespondenţa?
N-ar trebui să-ţi cer bani, ar trebui să mi-i administrez singură.
O vei face după ce vei învăţa să fii sociabilă.
Să te înţelegi cu lumea. Poţi face aşa ceva?
Ce-ar fi să începem cu asta?
Ce-ar fi să începem cu mine?
Tu faci ceva pentru mine, iar eu fac ceva pentru tine.
Aşa se comportă oamenii normali.
Vreau ca acel computer să fie al tău.
Simţi asta? E gabardină.
Desfă fermoarul.
Şi...
Îmi place reticenţa ta.
E aproape convingătoare.
- Anita Vanger? - Acolo.
Mulţumesc.
Mă scuzaţi.
Probabil trebuia să-mi fac programare.
Nu, nu-i nimic.
- Vă rog, luaţi loc. - Mulţumesc.
- Mikael. - Mikael. Îmi pare bine.
Şi mie îmi pare bine.
Cauţi un consilier de investiţii?
Aş căuta dacă aş avea bani.
Scuză-mă, nu înţeleg.
Scriu biografia unchiului tău Henrik.
De asta mă aflu aici.
Nu l-am mai văzut de peste 20 de ani.
A trecut mai mult de atât.
Nu mi-am mai văzut nici sora, nici pe altcineva din familie.
Scriu despre evenimente şi mai îndepărtate.
M-ar ajuta amintirile tale.
De unde să încep? În caz că era o întrebare.
Permite-mi să-ţi povestesc. Am ajuns la anii 60,
la evenimentul care i-a schimbat complet viaţa lui Henrik.
Harriet...
I-am spus tot ce ştiam lui...
- Cum îl chema? - Morell.
Amintirile mele erau mult mai clare atunci decât acum.
Nu mă refer la evenimentul propriu-zis.
Încerc să aflu cum era Harriet.
Era un copil-problemă.
Ca toţi copiii familiei Vanger.
Mamă nebună.
Tată beţiv. Cel puţin al ei nu era nazist.
- Era violent? - Al meu?
- Nu, al ei. - Din câte am văzut eu, nu.
Dar se observa că ceva nu era în regulă.
În unele zile era foarte retrasă.
După care se farda şi purta cel mai mulat pulover la şcoală.
Apoi studia biblia ca o călugăriţă,
deşi niciun Vanger n-a fost credincios. Îţi vine să crezi?
Era evident că e foarte nefericită.
Ce crezi că i s-a întâmplat?
Toată lumea ştie.
N-ai idee cine o fi făcut-o şi de ce?
Nu ştiu decât că întotdeauna mi-a fost milă de ea.
Am plecat la 18 ani şi nu m-am mai întors.
Şi ea ar fi făcut la fel,
dar n-a mai împlinit 18 ani.
Cu dl Bjurman, vă rog. Sunt Lisbeth Salander.
Aşteptaţi un moment, vă rog.
Sunt bine. Îmi pare rău că n-am ajuns la întâlnire.
Am avut mult de lucru.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nimic îngrijorător.
Am nevoie de încă un avans din alocaţia mea.
Pot trece pe la biroul dvs diseară?
De ce nu vii acasă la mine? Ai un pix?
N-am nevoie de pix. Care este adresa?
- Da. - Eu sunt.
Lisbeth, intră.
- Îţi place? - E drăguţă.
Deci...
- Pentru ce ai nevoie de bani de data asta? - Pentru mâncare.
Ce mai faci?
Mă bucur că mă vizitezi.
Îmi vreau banii.
Să văd dacă te pot ajuta.
Stai.
- E vreo problemă? - Vreau să ştiu dacă...
Va trebui să fac asta de câte ori am nevoie de bani pentru mâncare?
Ce drăgălaşă eşti când te înfurii!
Am uitat să te întreb...
Îţi place sexul anal?
Credinţa e garanţia lucrurilor nădăjduite, dovada lucrurilor nevăzute.
Prin credinţă înţelegem că lumea a fost creată prin cuvântul lui Dumnezeu.
- Te conduc acasă. - Pot să mă duc şi singură.
Eşti sigură?
- E mai cald înăuntru? - Nu.
Îmi pare rău dacă aveţi probleme financiare
la redacţie cât lipseşte Mikael.
- Ne descurcăm. - Eşti sigură?
Cât crezi că mai rezistaţi? Şase luni?
- Aproximativ. - Şi eu lucram în presă.
Deţineam şase cotidiene în anii '50.
Încă mai avem unul. The Courier, de aici, din oraş.
L-am lăsat şef pe nepotul meu, Birger, dacă tot nu se pricepe la altceva.
Ce-aţi spune de un asociat?
N-a trebuit să ne gândim la asta până acum.
Ţinem foarte mult la independenţa noastră.
Independenţa în presă depinde de publicitate.
Oricâtă publicitate aţi avea, depindeţi de ea.
- Nu ne interesează conţinutul. - Scuzaţi-mă, mi-a scăpat ceva?
Discutăm despre a investi în revistă.
Am înţeles asta. Dar de ce v-aţi dori s-o faceţi?
Cu siguranţă nu din lăcomie.
Mă simt prost că ţi l-am răpit pe Mikael în cel mai nepotrivit moment.
Sunt convins că asta trebuie să fac. Aşa ar fi moral.
Acesta e unul dintre motive. Şi...
Duşmanii prietenilor mei îmi sunt şi mie duşmani.
De când discuţi asta cu ei?
N-am discutat. M-au sunat ieri şi m-au rugat să vin.
De ce nu mi-ai spus?
De ce să-ţi fi spus? Trăieşti în pădure!
Şi prin urmare, merit să fiu tratat ca un idiot?
Voiam să le aud propunerea.
Puteai refuza înaintea lor.
Refuz acum. E o idee proastă.
M-ai auzit spunându-le că mai avem vreo 6 luni.
Am minţit. Fără banii lor, ieşim de pe piaţă în 3 luni.
Nu cunoşti această familie aşa cum o cunosc eu. Sunt nebuni.
- Nu ne căsătorim cu ei. - Dacă acceptăm, exact asta facem.
Vrei să refuzi? Hai să refuzăm.
În loc de 50% din ceva, hai să avem 100% din nimic.
- Mikael? - Ce?
Plec de pe insula asta uitată de Dumnezeu mâine dimineaţă.
- Şi? - Vii în pat sau nu?
Cât costa una din asta?
În jur de 300.
O să te doară foarte tare.
Când spui tu.
Fabricantul de petrochimice Vanger a preluat controlul revistei Millennium,
care, conform analiştilor, avea probleme financiare.
Millennium e o revistă excelentă.
Credem că e subestimată acum, deci e o afacere bună pentru noi.
Mai e un motiv. Nu-mi plac agresorii.
Vă referiţi la dl Wennerstrom?
Mă refer la oricine încearcă să-şi dea în judecată duşmanii
pentru a-i reduce la tăcere.
Dacă dl Wennerstrom doreşte să mai încerce,
se va confrunta cu o companie care îşi permite să riposteze.
Mereu l-am admirat pe Henrik Vanger. E un titan, dar şi un gentleman.
E şi destul de bătrân. Aşa s-ar explica
modul în care s-a lăsat convins de un condamnat mincinos.
Fir-ar!
Arhiva curentă e stocată pe CD-uri,
iar cea veche pe negative. Ce perioadă te interesează?
Septembrie 1966.
Mulţumesc.
E vorba despre Harriet Vanger?
Eşti prea tânără să ştii despre ce-i vorba.
Toţi cei de aici i-am auzit povestea.
Aşa ni se vorbea despre necunoscuţi.
- Lisbeth? - Trebuie să-mi plătesc chiria.
Am nevoie de nişte bani.
Intră.
Regret modul în care a decurs seara trecută.
Şi eu.
Bun...
Trăieşti.
Recunoşti asta?
O aveam cu mine data trecută. Am aşezat-o aici, îţi aminteşti?
Ai văzut aparatul foto?
Nu e un aparat foto. E o lentilă pentru unghiuri largi.
Credeam c-o să fie un alt sex oral.
Care e oricum destul de dezgustător.
Ţi-am subevaluat demenţa.
Bine, uite ce-o să se întâmple.
Fii atent.
Uită-te la mine.
Când te vei putea aşeza iar,
deşi o să cam dureze, recunosc,
mergem la bancă şi le spunem că am acces exclusiv la banii mei.
Dă din cap.
După aceea, nu mă mai contactezi niciodată.
Vei pregăti lunar un raport al unei întâlniri pe care n-o vom avea.
Vei descrie cât de frumos evoluez
şi cât de sociabilă devin.
Apoi vei negocia cu tribunalul
anularea declaraţiei de incompetenţă.
Dacă nu reuşeşti,
acest filmuleţ se va răspândi pe net ca un virus.
Dă din cap.
Dacă păţesc ceva,
dacă mă calcă o maşină, dacă treci cu maşina peste mine,
se va uploada automat.
Dă din cap că pricepi.
Gabardină.
Iau cheile apartamentului.
Pentru c-o să te ţin sub supraveghere.
Dacă găsesc vreo fată la tine,
indiferent dacă a venit de bună voie sau nu...
Nu... nu filmul.
O să te omor.
Te îndoieşti de ceva din ce am spus?
Te îndoieşti de rapoartele care îmi consemnează întreaga viaţă?
Ce-ar reieşi,
dacă ar trebui să le rezumi?
Că sunt nebună.
Nu, e în regulă. Poţi da din cap, pentru că e adevărat.
Sunt nebună.
Dă din cap!
Ştiu c-o să-ţi fie dificil să-mi respecţi regulile.
Mai ales pe cea cu abstinenţa.
O să-ţi uşurez situaţia.
Nu te mişca. N-am mai făcut asta niciodată.
O să curgă sânge.
EU SUNT UN PORC DE VIOLATOR
- Bună. - Bună.
- Ce faci aici? - Merg la Skelleftea.
Nu pot sta decât vre-o câteva ore.
Ce-i la Skelleftea?
Tabăra de religie.
Oh da ...
- Nu sunt periculoasă. - E-n regulă, Nilla.
Sunt de acord cu ce hotărăşti tu.
- Toată lumea are nevoie de ceva. - Câtă vreme nu-i Dumnezeu.
N-am spus asta.
N-am fost suficient de prezent pentru a şti ce se-ntâmplă cu tine
şi îmi cer scuze pentru asta.
Dar niciodată nu mi-am dorit să-mi ascunzi ceva,
crezând că n-aş vrea să aud.
Asta fac.
Eu ar fi trebuit să te vizitez. Îmi pare rău.
Nu-i nimic. Mă bucur că te-am văzut.
Pa pa.
- Ne mai vedem. - Da.
Nu fi prea dur cu catolicii.
Poftim?
Articolul pe care îl scrii.
Nu scriu despre catolici.
Pasajele din Biblie de pe biroul tău...
Femeia care se îndeletniceşte cu ghicitul sau vrăjitoria, să fie omorâtă cu pietre.
Dacă păcătosul aduce ofrandă un porumbel,
preotul trebuie să-i rupă capul,
să-i despice aripile şi să-l ardă pe altar.
Alo.
Dle detectiv Morell, sunt Mikael Blomkvist.
Da, bună ziua. Ce mai faceţi?
Pentru binele dvs, sper că nu îngheţaţi încă în Hedestad.
În legătură cu cazul Rebeckăi pe care l-aţi menţionat...
Ţineţi cumva minte numele de familie?
Bineînţeles. Dar ce relevanţă are?
- Probabil niciuna. - Jocobsson. Rebecka Jocobsson.
Cum a fost omorâtă?
A fost decapitată. I-au fost smulse mâinile şi-a fost incinerată.
Şi toate astea s-au întâmplat în anul 1940.
Ce ai descoperit?
- Vă sun mai târziu. - De ce?
- E vorba de Henrik? - Stăteam de vorbă.
A început să-şi frece braţul şi s-a prăbuşit.
O să-şi revină?
Nu ştiu, Mikael. Sincer, chiar nu ştiu.
- Trebuie să pleci. - Îmi pare rău.
Vorbim mai târziu.
Bună seara.
- Haide sus. - Cum se simte?
Vestea bună e că a supravieţuit.
Cum se va descurca acum, va trebui să vedem.
- Este la terapie intensivă. - Sigur.
- Pot să iau unul din alea? - Vrei un sandviş?
- Puţin scotch. - Sigur că da.
Mulţumesc.
Nu-mi place să fiu nedelicat, dar...
Henrik mi-a promis ceva când am fost de acord să fac asta.
- Da, Wennerström. - Vreau să ştiu ce ştie despre el.
- Acum. În cazul în care... - În cazul în care moare?
- Este nedelicat. - Şi îmi cer scuze.
Ei bine, nu ştiu ce ştie despre el, dacă mă întrebi.
Iar el nu-ţi poate spune în starea în care este.
Aşa că...
De asemenea, nu am discutat cui va trebui să îi raportez...
- Dacă păţeşte ceva. - Ei bine, o să-mi raportezi mie. Desigur.
Dar amândoi ştim că nu o să se ajungă la asta, nu-i aşa?
Nu, nu ştim asta.
Ce vrei să spui?
- Este posibil să fi găsit ceva. - Glumeşti?
Ce ai găsit?
Ultima dată când am raportat despre ceva fără să fiu absolut sigur,
mi-am pierdut economiile de-o viaţă.
Am nevoie de un asistent pentru cercetare. Poţi să autorizezi asta?
Da.
- Te gândeşti la cineva anume? - Pot să găsesc pe cineva.
Cunosc unul excelent. A făcut verificările cu privire la trecutul tău.
Ce a făcut?
Ei bine, doar nu crezi că angajăm pe cineva fără să-i verificăm trecutul?
Vreau să citesc asta.
Dl Frode a fost amabil să îmi arate raportul tău.
Numele investigatorului ... ( Lisbeth Salander ) Acesta este numele ei, nu-i aşa ?
Vezi tu, nu găsesc nicio înregistrare despre ea şi sunt foarte bun la astfel de lucruri.
Ar conta cu adevărat care este numele ei?
Dacă vreau să vorbesc cu ea, da.
Este împotriva regulamentului.
- Eşti sigur? - Exact ca sursele tale. Înţelegi.
Bine.
Uite un nume pentru tine.
Sora mea. De asemenea, este şi avocata mea.
O să te contacteze.
Aici sunt informaţii care pot proveni doar dintr-un singur loc.
Motivul pentru care nu poţi să găseşti nicio înregistrare despre ea,
este pentru că informaţiile despre ea au fost blocate.
- Este protejată de stat. - Ce legătură are asta?
A avut o viaţă dificilă.
Putem, te rog, să nu i-o facem şi mai dificilă?
Cine este?
Mikael Blomkvist.
- De fapt, nu m-am trezit de-a binelea... - Pot să intru? Te rog.
Bună.
Noi doi trebuie să discutăm. Am adus micul dejun...
- Îmi pare rău, trebuie să... - Hei! Hei!
Cine te crezi?
Sunt tipul pe care îl cunoşti mai bine decât prietenii mei cei mai apropiaţi.
Ce-ar fi să te îmbraci şi să o dai afară pe prietena ta?
Trebuie să discutăm.
Îmi pare rău, trebuie să pleci.
Bine.
Vrei să rămân?
Nu.
- Pa. - Pa.
Pa.
- Îmi pare rău. - Este în regulă.
Bănuiesc că te-am speriat apărând în felul ăsta.
Dacă mă atingi, o să fac mai mult decât o să te sperii.
Asta nu va fi necesar.
Raportul tău... foarte detaliat.
Pentru mine nu a fost foarte amuzant.
- Nici nu trebuia să fie. - Când scriu despre oameni,
încerc să-l distrez pe cititor.
Wennerström nu a fost prea distrat.
Şeful tău, Armansky...
Mi-a spus că accepţi doar slujbe care te interesează.
Aşa că, bănuiesc că ar trebui să fiu flatat.
O să stai jos?
A spus de asemenea, că la tine apelează...
când slujba este... "delicată".
Ăsta e cuvântul pe care l-a folosit. "Delicată".
Eu o să folosesc cuvântul "ilegal",
pentru că asta a fost când mi-ai accesat fără drept computerul.
Nu o să fac nimic în legătură cu asta. Aş putea, dar nu o să o fac.
Ceea ce o să fac este să-ţi spun o poveste şi dacă te interesează,
poate o să te hotărăşti să mă ajuţi să cercetez mai departe.
Dacă nu, atunci o să las micul dejun pe masă şi nu o să mă mai vezi niciodată.
Poftim, pune scrumul aici.
Ce fel de cercetare?
Lisbeth... Pot să-ţi spun Lisbeth?
Vreau să mă ajuţi să prind un criminal de femei.
Am un "R. J. ", Rebecka Jacobsson.
Nu am nicio idee cine sunt ceilalţi oameni,
sau în ce fel sunt legaţi de moartea fetei de 16 ani.
Dar trebuie să fie legaţi în vreun fel.
Aşa că, ceea ce o să facem noi, va fi să aflăm
cine sunt şi ce s-a întâmplat cu ei,
şi ce legătură au aceste versuri din Leviticus.
Ce faci?
Încep. Poţi să continui să vorbeşti, dacă vrei.
- Nu ai nevoie să te uiţi la astea? - Le-am reţinut.
Pisică!
Cum ai intrat?
Nu m-a mai întrebat despre asta de peste 40 de ani.
De ce ar vrea o fată drăguţă ca tine să ştie despre o crimă atât de oribilă?
- Mă interesează. - Serios?
Soţul ei a fost primul suspect.
Soţul este de obicei primul suspect şi de obicei este ultimul...
dar nu şi de data asta.
Ne-am mutat bănuielile asupra unui vecin. Apoi un vagabond...
Odată ce ajungi la persoane străine, este doar o problemă de timp...
până ajungi la ţigani, şi ştii că nu vei rezolva niciodată cazul.
Cum a fost ucisă?
- Dră... - Salander.
Îmi pare rău... Dra Salander, sper că nu te deranjează că te întreb,
dar când ai mâncat ultima dată?
Am un metabolism care consumă caloriile rapid. Nu pot lua în greutate.
Te întreb pentru că este mai bine să vezi ceea ce o să-ţi arăt,
cu stomacul gol.
Dacă un bărbat îţi oferă un miel, va trebui să fie o femelă fără de pată.
Îşi va pune mâna pe capul său şi-l va măcelări...
golindu-i sângele la baza altarului...
iar el va fi iertat.
- Cum se simte? - Are nevoie de operaţie,
dar nu este niciun chirurg specializat.
Aşa că familia trebuie să hotărască, dacă va fi cazul,
dacă va fi sau nu resuscitat.
Şi nu stau prea bine în luarea deciziilor.
- Cum a decurs cu dra Salander? - A acceptat.
Uite, crezi că îl pot vedea?
Ultima dată când am verificat dormea...
- Dar... lasă-mă să verific. - Mulţumesc.
Nu verifica.
- Spune-i să-şi ia lucrurile şi să plece. - Mamă, te rog.
Nu folosi tonul ăsta faţă de mine.
Isabella, dl Blomkvist lucrează pentru Henrik.
- Ar trebui să votăm despre asta. - Nu fi idiot, Birger.
Ştim cu toţii ce vrea Henrik. Putem, te rog să facem asta?
Henrik se luptă pentru viaţa lui acolo înăuntru.
Ăsta este ultimul lucru de care are nevoie.
Scuzaţi-mă, dnă Vanger, nu se fumează aici înăuntru.
Întoarce-te la Stockholm.
Când vom avea nevoie de o cronică de familie
scrisă de un calomniator, ştim pe cine să sunăm.
În regulă, mulţumesc.
Pe aici, dră.
Dacă o femeie se apropie de orice animal şi face sex cu el,
trebuie să ucizi femeia şi animalul.
Vărsarea sângelui lor va fi din vina lor.
Familia mea este imposibilă. Din cauza asta compania este o ruină.
Îmi cer scuze pentru comportamentul mamei mele.
Sunt obişnuit cu asta.
Nu are legătură cu tine. Este între ea şi Henrik.
A luat-o razna când tatăl meu a murit.
Băutul... s-a înrăutăţit, iar Henrik m-a luat pe mine şi pe sora mea de acolo,
şi a lăsat-o exclusă din comunitate în vechea casă din partea cealaltă a insulei.
Ea nu l-a iertat.
Tu... tu trebuie să rămâi.
Eşti ultima şansă pe care o are Henrik la o rezolvare finală.
Rezolvă asta într-un fel sau altul, eu o să o ţin pe mama departe de asta.
Dar, te rog, grăbeşte-te.
Desigur.
Lisbeth?
- Iau eu asta. - Este în regulă.
- El este Martin Vanger. - Ce mai faci?
Bine.
- Prietena, sau... - Asistenta.
Mulţumesc foarte mult.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Ai avut probleme în a găsi locul?
Toată lumea din oraş ştie cine şi unde eşti.
Asta este liniştitor. Îţi este foame? Să-ţi fac un sandviş?
Nu.
Ştii, am avut şi eu o motocicletă.
- Triumph... - Ştiu.
Cele cinci cazuri de pe lista lui Harriet.
Şi încă cinci pe care le-a omis...
De trei dintre ele sunt sigură.
Rebecka a fost prima, aşa cum credeai...
A doua, M. H., este Mari Holmberg, o prostituată din Kalmar,
ucisă în 1954.
Se potriveşte cu Leviticus 20:18.
"Dacă un bărbat se culcă cu o femeie la menstruaţie,
şi îi dezgoleşte sursa curgerii, iar ea nu-şi acoperă sursa curgerii... "
A fost violată şi înjunghiată, Dar cauza morţii
a fost sufocarea cu un tampon sanitar.
R. L., Rakel Lunde, 1957. Femeie de serviciu şi în timpul liber cititoare în palmă,
legată cu o sfoară de rufe, i s-a pus un căluş, a fost violată
şi i s-a zdrobit capul cu o piatră. Leviticus 20:27.
"O femeie care este medium sau ghicitoare trebuie omorâtă cu pietre. "
Eu fumez afară.
Sara Witt, 1964. Fiica unui preot.
A legat-o de pat, a violat-o, a murit carbonizată în focul
pe care l-a pus casei ei. Leviticus - 21:9.
"Dacă fiica unui preot care se pângăreşte făcând pe târfa, îşi pângăreşte tatăl
şi trebuie arsă în foc. "
Magda Lovisa Sjoberg, 1960.
Găsită într-un hambar, înjunghiată şi violată cu unelte de fermă.
Vaca din staulul alăturat avea gâtul tăiat, sângele ei era pe fată,
iar al ei pe vacă.
Leviticus 20:16,
"Dacă o femeie face sex cu vreun animal, trebuie să ucizi femeia şi animalul.
Vărsarea sângelui lor va fi din vina lor.
Lea Persson, 1962. A fost găsită de sora ei în magazinul lor de animale.
A fost violată şi bătută.
Criminalul a eliberat animalele şi a spart acvariile.
Era un papagal înăuntrul ei.
Următoarea, Eva Gustavsson, 1960. O fugară. A fost violată,
strangulată,
şi i s-a legat un porumbel ars în jurul gâtului.
Lena Anderson, 1967. Studentă.
Violată, înjunghiată, decapitată...
- Bine... - Nu am terminat.
În regulă, căutăm un criminal în serie, dar...
dar ce legătură au astea cu o adolescentă care locuia pe insulă?
Şi ea îl căuta pe el.
Viol, tortură, foc, animale, religie.
- Îmi scapă ceva? - Numele.
Sunt toate biblice.
Prima femeie ... târfa, Fecioara Maria. Sara, Rakel...
sunt toate din Vechiul testament.
Ceea ce înseamnă că erau toate evreice.
Dacă este ceva ce familia Vanger a avut in exces, aceasta este antisemitismul.
Uite unul ... chiar acolo.
Pot să dorm pe canapea.
Bine.
Sigur...
Da, ar putea fi... bani pe undeva.
- Noapte bună. - Noapte bună. Numele lui Harriet nu este.
Ce nu este?
Nume evreu.
- Ce faci aici? - Îţi citesc notiţele.
- Sunt codate. - Te rog...
- Ia nişte cafea. - Bine.
Şi apoi vom avea o conversaţie foarte serioasă
în legătură cu lucrurile tale şi lucrurile mele.
Este uimitor ce ai aflat din fotografiile paradei.
Mulţumesc.
- Păcat că nu le ai pe ale ei. - Ale cui?
Ale ei.
Îmi pare rău.
Da, bine...
Asta este. Nu...
Asta este una. Unde naiba este asta?
Bine. Da.
Ce scrie acolo?
- N, ceva, R, S, J... - Norsjo.
Apoi o literă, K, o literă, R, I, F,
Carpentry ~tâmplărie~.
Ei bine, trebuie să găsim un tâmplar.
La naiba!
Tâmplăria nu mai există.
Nici măcar nu ştiu dacă a lucrat acolo sau nu. Dar dacă a lucrat,
poate obişnuia să vină aici să cumpere scule.
Nu-l recunosc. Îmi pare rău.
Trebuia să încep de undeva.
Nu sunt detectiv, dar...
1966... eu aş fi început la azilul de bătrâni.
- Ăsta este fiul lui Brannlund. - Ştii unde l-aş putea găsi, pe fiu?
Lângă tatăl lui, la cimitir.
A fost ucis într-un accident la un şantier, cu ani în urmă.
Dar... ea ar mai putea fi în viaţă. Văduva lui.
Ştii unde o pot găsi?
În 1966, erai în Hedestad împreună cu soţul tău.
- Cine a făcut fotografiile astea? - Un fotograf local.
Şi tu ai făcut fotografii în ziua aia şi...
mi-ar plăcea să le văd, dacă printr-un miracol încă le mai ai.
Nu ar fi un miracol. Noi eram acolo în luna de miere.
Dar de ce?
Fata asta... vreau să o vezi mai bine în fotografia mărită.
Aici eşti tu. Imediat după ce a fost făcută fotografia asta...
După ea a văzut ceva vizavi pe stradă,
a fost ucisă.
Groaznic!
- Poftim. - Mulţumesc.
Te deranjează dacă fac o copie?
Nu.
Nu pot să-ţi dau nimic din astea fără o autorizaţie din partea dlui Armansky.
Atunci sună-l.
Data următoare completează toate cererile necesare.
Care dintre ei eşti?
Bună seara.
Cum este viaţa ta intimă?
Nu mi-a păsat de ultimul tău raport.
Este făcut neglijent, de parcă nu ţi-ai dat interesul.
Să vedem mai mult entuziasm pentru recuperarea mea în lunile următoare.
- Dar... - Nu vorbi!
Nu vreau să-ţi aud vocea. Dă doar din cap.
Începe să cauţi un psihiatru pe care îl poţi mitui. În felul ăsta..
sub jurământ, va declara că nu este absolut nimic în neregulă cu mine.
Şi încetează să mai vizitezi site-urile de înlăturare a tatuajelor,
sau o să o fac din nou...
chiar aici.
- Asta este aţă dentară? - Da.
Ai sterilizat-o, nu-i aşa?
Nu putem folosi bandă adezivă sau ceva asemănător?
Nu.
Ce?
Mulţumesc.
- Iisuse! - Bea.
Bine.
- Ai grijă, e ochiul meu. - Nu te mişca.
Nu eşti doctor.
- Scoate-ţi hainele ude. - Ce?
Da. Mulţumesc.
Da, cred că s-a oprit sângerarea. Doare, naibii.
Nebunia naibii. Asta este o nebunie afurisită.
Iisuse, doare.
La naiba.
Asta este o nebunie. Adică, oamenii ăştia...
Cineva a tras spre mine. Nu a fost un a accident.
Nu trage nimeni în tine acum.
Ştii, sunt destul de sigur că asta este o idee proastă.
De ce?
Ei bine, în afară de faptul că sunt mai în vârstă şi că lucrăm împreună...
Ai lucrat cu... cum se numeşte. Ţi-a fost bine.
Da, am nişte standarde, mă crezi sau nu.
Trebuie să te opreşti din vorbit.
Vrei să deschid o fereastră?
- Îmi place să lucrez cu tine. - Şi mie îmi place să lucrez cu tine.
Ar fi putut fi o împuşcătură rătăcită.
Nu este acel criminal. Dacă l-ar fi vrut mort nu ar mai fi fost aici.
Avem aici braconieri. Ei trag în orice mişcă.
Şi dacă are dreptate, Dirch. Dacă este el?
- Asta trebuie să înceteze. - Vrei să te opreşti, Mikael?
Uite, am rapoarte ale poliţiei, fotografii,
notiţele lui Henrik, propriile mele notiţe, şi cercetarea lui Lisbeth.
Ceea ce nu am sunt înregistrările companiei Vanger Industries.
- Asta vreau. - De ce?
O să autorizezi aşa?
Înregistrările private ale companiei?
Cât de vechi?
Henrik a spus că pot să am acces la tot ce vreau.
- De asta am nevoie. - Nu la asta s-a referit.
O să semnez o declaraţie de confidenţialitate, dacă asta ajută.
- Crezi că Henrik ar fi acceptat? - Din cauza asta mă are pe mine.
Ca să-l protejez de el însuşi. Asta este o nebunie.
- Ce avem de ascuns? - După 120 de ani de afaceri?
Probabil, multe.
Dacă are nevoie de asta ca să termine, ar trebui să aibă aprobarea.
Ce caut?
Orice legătură dintre Vanger Industries...
şi oraşele unde au fost ucise femeile...
Şi totul despre Frode.
Tatăl tău a făcut fotografii în ziua aia pe care nu le-a văzut nimeni.
Vreau să te uiţi la asta.
- Atunci întreabă-l. - Mă întrebam dacă poţi face tu asta.
După cum ştii, nu vorbesc cu el.
Nu poţi face o excepţie în cazul meu?
Îţi este teamă să fii în aceeaşi încăpere cu el?
Nu spun că n-ar trebui.
Aşadar nu o să mă ajuţi?
Îmi pare rău.
Te rog.
Ai terminat?
Vreau să ştiu unde erau toate fabricile şi proiectele
din 1949 până în 1966.
- Ai deja totul. - Nu, nu am.
Nu este nimic cu privire la corporaţiile subsidiare...
- Parteneri sau furnizori. - Atunci va trebui să te descurci fără.
Dl Frode a spus că am acces la tot ce am nevoie, iar...
- De asta am nevoie. - A spus că ai access la acest etaj.
Sună-l.
Îţi mulţumesc că te-ai întâlnit cu mine.
Intră.
- Ceai? - Te rog.
Sven Olof Lindholm. Eu.
Chipeş.
Birger Furugard. Eu.
Per Engdahl.
Dar pe tine te interesează mai mult decât naivă mea operă fotografică.
Prieteni, relaţii, genul ăsta de lucruri.
Te rog.
- "Blom" sau "Blum"? - Blomkvist.
Nu sunt un pustnic.
- Nu îmi închid uşa nimănui. - Mulţumesc.
Doar că nu mă vizitează.
Poate dacă ai fi redecorat...
Să ascund trecutul aşa cum fac toţi?
Sub o vopsea subţire strălucitoare.
Ca o masă Ikea...
Eu sunt cel mai sincer dintre toţi.
- Familia? - Suedeză.
Peisaje? Sunt nişte peisaje frumoase acolo?
Cine este aici? Cel neclar.
Nu-mi pot da seama.
- Este băiatul lui Gottfried. - Martin?
Un tânăr chipeş, dar inutil, la fel ca tatăl lui.
Ca tatăl lui...
Închidem.
Nu am terminat.
Nu sunt autorizată să rămân peste program.
Eu sunt.
Şi am nevoie de acces pretutindeni, inclusiv orice este încuiat.
Sună-l pe Frode.
Lasă cheile la paznic.
Bine.
Carlen şi Vanger reconstruiesc planul local.
Gottfried Vanger şi Carlen strângându-şi mâinile.
Grupul Vanger achiziţionează Karlsons's Shipping & Freight.
Vanger Industries investeşte în Uddevalla
Dra Lea Persson a fost găsită strangulată.
În memoriam
Rahat!
În memoriam Gottfried Vanger 1927-1965
Martin?
Mikael?
Salut.
Plimbarea ta de seară?
Aşa este, eu...
- Ce mai faci? - Bine.
M-am oprit pe la spital în drum spre casă.
Henrik m-a rugat să te întreb ceva.
Ce?
Intră, o să-ţi pregătesc ceva de băut.
Salut, Martin.
Închide uşa, bate vântul.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Când?
Acum câteva clipe.
- Am căzut din cauza întunericului. - Nu ai lanternă?
- O să-ţi dau eu una. - Nu am fost atent.
Cum decurge investigaţia?
- Nu am nimic nou de raportat. - Nu?
Dirch spune că fata este foarte inteligentă.
Poate va descoperi ea ceva.
Poate. Mulţumesc.
- Aşadar, ce a spus? - Ce?
Ai spus că Henrik te-a rugat să mă întrebi ceva.
- Ei bine, tocmai am făcut-o. - Ce?
- "Cum decurge investigaţia?" - Da, sigur.
Asta era întrebarea lui.
Vânezi?
Ar trebui să mergem împreună la vânătoare odată.
Sigur.
Absolut nimic?
- Nou, de raportat? - Nu. Nimic.
- Văd că eşti neliniştit. - Nu.
Lasă-mă să te conduc, după plimbarea ta.
Da, sigur.
Ca să iei cine cu prietena ta.
Asistenta.
O să avem mai mult noroc cu o armă de foc.
- Scuză-mă? - Când o să mergem la vânătoare.
O armă de foc. Este de preferat unui cuţit.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Ia-ţi şi băutura. Lasă-mi cuţitul la loc.
La dreapta.
Îmi pare rău, lăsaţi mesajul după ton.
Ştii ce este mai greu decât să împuşti pe cineva?
Să ratezi.
La cabană a fost o împuşcătură foarte precisă.
Nu a funcţionat. Sunt aici.
Mikael, a funcţionat. Eşti aici.
Înăuntru.
Ţi-ai vărsat băutura.
De ce nu ai plecat acasă?
Pot să...?
Cum ai făcut-o?
Ce ai găsit?
Putem vorbi, sau ne putem apuca de treabă.
Am găsit o fotografie pe care nu o mai văzuse nimeni.
- Cu cine? - Cu tine.
- În uniforma şcolii din Uppsala. - Ce dovedeşte asta?
Arată că ai minţit în legătură cu locul în care erai în ziua aia.
Aşa am făcut?
Sau mai degrabă timpul în care ai fost acolo.
Şi ce dacă? Oamenii mint tot timpul.
De asemenea arată că Lena Andersson ţi-a fost colegă.
Lena...
Asta a fost acum mult timp în urmă.
Unde e fotografia asta acum? Este cu toate celelalte prostii ale tale pe biroul tău?
Este o copie pe laptopul meu, şi mai există o copie pe un website, în siguranţă.
Asta este o minciună...
Cât de multe ştie fata? Sper că la fel de mult ca tine.
Asta va face să fie distractiv. Ea unde este?
Stockholm. A plecat în dimineaţa asta.
Şi asta este o minciună.
Este la biroul nostru uitându-se la alte prostii vechi.
Am primit un telefon de la managerul arhivei. Este foarte deranjată...
de fata asta. Lisbeth. Îmi place numele ăsta. Lisbeth.
Aşadar, când o să plece Lisbeth
o să primesc un telefon de la pază, ca să pot fi
la casa ta s-o întâmpin.
Nu-ţi pot mulţumi îndeajuns că ai adus-o la mine.
Mikael?
Aşadar, ce ai vrea să ştii?
Eşti jurnalist, pune-mi întrebări.
Ce fac cu fetele? Asta este o întrebare bună.
Ei bine, înainte să fac ceea ce facem, stăm jos, ne relaxăm, bem o băutură...
Îmi place mult partea asta.
Să stau de vorbă cu amândoi, ştiind că unul dintre voi va muri.
După aceea, scap de cadavre. Departe pe mare.
Spre deosebire de tatăl meu,
care le lăsa împrăştiate peste tot ca pe nişte trofee.
Asta nu este prea inteligent, dacă mă întrebi pe mine.
Dar mereu a vrut să iasă în evidenţă.
Sincer, a primit ceea ce a meritat.
Nu poţi să fii un asemenea tehnician neglijent.
Nu poţi să bei în exces, aşa cum făcea el.
Pentru asta este nevoie de disciplină.
Este o ştiinţă cu mii de detalii.
Planificarea. Executarea. Ştergerea urmelor.
Ascultă, trebuie să-ţi spun, o să faci o mare mizerie.
Lasă-mă să te întreb ceva.
De ce oamenii nu au încredere în instinctele lor?
Simt că ceva este în neregulă, că cineva este prea aproape în urma lor...
Tu ştiai că ceva este în neregulă,
dar te-ai întors în casă. Te-am forţat? Te-am târât eu înăuntru? Nu.
Tot ce a trebuit să fac a fost... să-ţi ofer o băutură.
Este greu de crezut că teama de a ofensa poate fi mai puternică
decât teama de durere. Dar ştii ceva?
Este.
Întotdeauna ei vin de bunăvoie.
Şi apoi stau acolo. Ştiu că s-a terminat, ca...
tine. Dar cumva...
încă cred că mai au o şansă.
"Poate dacă spun ceea ce trebuie... Poate dacă sunt politicos...
Dacă plâng, dacă implor... "
Şi când văd că speranţa se scurge de pe feţele lor, aşa cum
se întâmplă cu a ta acum,
mă simt...
excitat.
Ştii, noi nu suntem foarte diferiţi.
Amândoi avem impulsuri puternice.
Satisfacerea impulsurilor mele necesită multe prosoape.
Ar putea să te amuze să ştii că
în timp ce tu erai sus servind ciocolată cu mine şi cu Liv...
care, apropo, mă găseşte foarte convenţional...
O aveam pe Irina acolo în cuşca aia.
Ai putea întreba cine este Irina.
Doar o altă fată.
Doar o altă târfă imigrantă. Cine le va simţi lipsa?
- Sora ta nu a fost. - Ce?
Sora ta, Harriet, nu a fost doar o altă fată.
Ai găsit-o?
Ce s-a întâmplat cu ea?
Ai ucis-o.
Detectiv inutil afurisit.
Este prea strâns ca să vorbeşti?
Bine. M-am săturat să vorbesc cu tine.
Nu am mai avut un bărbat aici înainte.
De fapt, nu am atins niciodată un bărbat, cu excepţia tatălui meu.
Dar a fost datoria noastră.
A mea şi a lui Harriet.
Hei!
Este o armă. Este o armă pe televizor.
Pot să-l omor?
Cum poate fi o fată de 23 de ani protejată de stat?
Sunt incompetentă psihic
şi nu mă pot descurca în viaţa de zi cu zi.
- De când au spus asta? - De când aveam 12 ani.
Ce s-a întâmplat când aveai 12 ani?
Îmi pare rău, nu este treaba mea.
Am încercat să-mi ucid tatăl.
I-am dat foc. A avut arsuri de 80%.
O să fac cafea.
- Cine este? - Este Harriet.
Le-am găsit în subsolul lui Martin,
printre... suvenirurile sale.
Martin nu a negat nicio crimă.
Dar când am menţionat de Harriet, a fost confuz.
S-a enervat pe mine, pentru că nu am putut să-i spun ce s-a întâmplat cu ea.
Nu a ucis-o el.
Nici tatăl lui nu a făcut-o. Era mort cu un an înainte.
Dacă cumva a reuşit să fugă?
Şi dacă...
este încă în viaţă?
Atunci doar o singură persoană din familia asta ar şti unde este.
Să fiu al naibii, să fiu al naibii.
Este rândul tău.
Bine.
Da.
Bună.
- Îmi pare rău că te deranjez. - Ce vrei?
- Nu te-a sunat nimeni? - În legătură cu?
Vărul tău, Martin.
Ce este cu el?
A murit într-un accident auto joia trecută. Va fi o slujbă...
Nu mă interesează nicio slujbă.
- Da, înţeleg. - Ce înţelegi?
Că nu îţi pasă prea mult de rude.
- Uite, am crezut că trebuie să ştii. - Acum ştiu.
Cum a decurs?
- Bine. Cred. - S-a conectat.
Face cumpărături.
Încă joacă solitaire?
- Şi nu a apelat pe nimeni? - Nu.
Îi interceptăm şi telefonul mobil?
Eram foarte sigur că o să ne conducă la ea.
Pune-ţi mâna înapoi în cămaşa mea.
Există doar un motiv pentru care nu a sunat-o pe pe Harriet.
Nu poate, pentru că Harriet este moartă.
- Ştii, mă gândeam... - O secundă.
Ce voiai să spui?
Mă gândeam că ar mai putea fi o posibilitate.
- Ce mai este acum? - Înainte să moară,
fratele tău m-a agăţat de un cârlig...
Harriet.
- Aşadar tu ai trimis florile? - Da, eu le-am trimis.
Am găsit în Registrul Stării Civile că Annita a fost măritată.
Dar familia nu a ştiut niciodată, nu-i aşa?
Aşa că presupun că a venit aici cu un paşaport pe numele dobândit prin căsătorie
iar tu ai urmat-o cu paşaportul pe numele de fată.
Nu. De fapt, a fost exact invers.
S-a gândit că este mai sigur pentru mine să călătoresc eu cu Spencer.
Ei bine, ce credea el despre asta?
Nimic. Doar că o iubea.
A spus: "Dacă mă iubeşti, o să o faci
şi nu o să întrebi de ce. "
Nu a întrebat niciodată.
Şi amândoi au murit acum 20 de ani.
Un accident de maşină.
Şi asta ai aflat.
Tu eşti?
Aveam 14 ani când m-a violat prima dată.
- Martin? - Nu, tatăl meu.
Martin a început doar după ce a murit el.
De ce nu ai spus nimănui?
Am spus. Mamei.
Henrik ar fi făcut ceva.
Eram aproape să îi spun. Dar mi-a fost teamă din cauza a ceea ce făcusem.
Eu...
Încă nu înţelegi, nu-i aşa?
La un an după acea primă dată...
Au fost multe daţi în timpul acelui an...
Tatăl meu s-a îmbătat mai mult decât de obicei într-o noapte
şi a început să se laude
cu femeile pe care le-a ucis.
În timp ce îmi sfâşia hainele, cita din Biblie.
Mi-a legat o curea în jurul gâtului.
A vrut să mă ucidă.
Eu...
Am reuşit să ies din casă, m-am dus la docuri...
El a venit clătinându-se după mine.
Nu mă puteam lupta cu el într-un spaţiu închis,
dar într-un spaţiu deschis
eram suficient de puternică să fac faţa unui bătrân beţiv.
Când se terminase totul,
am privit în sus, iar Martin stătea acolo, privindu-mă.
Şi tot ce reuşisem să fac a fost să-l înlocuiesc pe unul cu altul.
Câteva luni mai târziu, Henrik l-a trimis pe Martin la şcoală în Uppsala.
Şi m-am gândit că poate, doar poate, coşmarul se sfârşise în cele din urmă.
Apoi l-am văzut în ziua paradei
vizavi pe stradă,
şi am ştiut... că nu se va sfârşi niciodată.
Cum ai reuşit să fugi?
Annita...
A insistat să las totul în urmă.
Dacă luam ceva, poliţia ar fi putut bănui că eram încă în viaţă.
În timp ce toţi luau cina, eram singură la 20 de metri de ei.
Mi-am petrecut noaptea acolo. Atunci a început căutarea.
Dimineaţa, a venit să mă ia.
Crescusem cu acel pod ca fiind legătura mea cu casa.
Dar tot la ce mă puteam gândi era că dacă mă depărtez de ei,
dacă trec de poliţie.
atunci aş putea fi în siguranţă.
Şi am fost. Până când ai apărut tu.
Eşti în siguranţă acum.
Tu cum ai reuşit să scapi?
Şi pe mine m-a salvat cineva.
- Cum te simţi? - Bine.
Mulţumesc, Anna.
Ţi-am făcut o promisiune.
Indiferent dacă găseşti ceva sau nu.
Aşadar, ce ai să-mi spui?
Salut, Henrik.
Abia mi-l amintesc pe Wennerstrom lucrând aici...
- Cu atât mai puţin să fie concediat. - Cum ai putea?
A fost acum mult timp.
Ceea ce contează mai mult decât banii pe care ţi i-a furat ca să înceapă afacerea.
Dacă te referi la prescrierea penală...
Nu am avut nicio idee că asta ascundea Henrik. Dacă aş fi ştiut,
nu l-aş fi lăsat să te aducă aici. Nu încerca să te înşele.
Haide, ştie că nu poţi judeca pe cineva după 35 de ani.
Adică, îmi place Henrik, dar el ştie asta.
Reputaţia unui om însemna odată ceva.
El încă crede în asta.
Sunt sigur că a crezut că îl poţi distruge pe Wennerstrom în faţa opiniei publice.
"Opiniei publică" acum celebrează comportamentul rău al oamenilor.
Este un om bătrân.
Mi-a promis capul lui Wennerstrom pe o tavă.
Asta nici măcar nu este o tavă. Nu pot face nimic cu asta.
Da, desigur...
Ce s-a întâmplat cu Wennerström?
Cum a ajuns la tine?
Am fost prost.
Am auzit ceva, de la o sursă anonimă,
care acum sunt sigur că era unul dintre lacheii lui Wennerström.
Era ceva fals, lucru care s-a dovedit uşor în instanţă.
Erai foarte energic în a spune că modul în care ţi-am cercetat viaţa a fost ilegal
şi imoral.
Ai avea aceeaşi părere în legătură cu Wennerström?
Continuă.
L-am cercetat înainte să mă angajezi.
Nu am avut ocazia să studiez totul,
pentru că tu şi afurisita de Harriet Vanger m-aţi ţinut ocupată...
- Dar este posibil să fi găsit ceva. - Este posibil să fi găsit ceva?
Poate.
Spală banii proveniţi din arme şi vânzările de droguri
şi asociaţiile criminale din Rusia.
Din acei bani, un procent de 5% intrâ în conturile lui,
iar restul ajung în Insulele Cayman.
De unde ştii asta?
De data asta nu vrei să ştii.
De data asta vreau să ştiu.
Am acces la computerul lui,
şi la contabilii şi avocaţii săi.
Cum ai asta?
Aş fi putut avea de la o sursă din interiorul companiei.
- Dar nu este aşa. - Dar aşa o să spui.
Iar tu ce o să-mi spui mie?
Ei bine, asta depinde de cât de mult îţi doreşti să ştii.
Vreau. Mikael, cum ai avut acces?
Jurnalistul financiar Mikael Blomkvist, care pe vremea asta
anul trecut a fost condamnat pentru calomnie într-o sală de judecată din Stockholm,
nu pare să fi învăţat din greşelile sale.
Sau poate a învăţat...
În numărul curent al revistei Millennium,
atacă aceeaşi companie care l-a dat în judecată cu succes...
Înainte să apară problemele.
Ce se va întâmpla acum?
Va spune că este o răzbunare, ceea ce nu va funcţiona.
Poliţia şi Fiscul vor investiga.
Vom merge în instanţă. Poate va ajunge în închisoare.
Aşa crezi?
Probabil că nu. Tipii ăştia nu ajung niciodată în închisoare.
- Ce este în neregulă cu tine? - Este jenant.
Spune-mi.
Trebuie să împrumut nişte bani.
50.000.
Am o şansă să fac o investiţie. Este o investiţie sigură şi inteligentă.
Nici măcar nu cred că am 50.000.
Ba da, ai.
Ai 65.000 în două conturi.
Îmi pare rău că ştiu asta.
O să îţi primeşti înapoi banii. Îţi promit.
- Bine. - Bine.
Vrei o cafea?
Aceste acuzaţii, precum celelalte din partea aşa-zisului jurnalist,
pe cât sunt de neadevărate, pe atât sunt de ridicole.
Mă voi întâlni cu dl Blomkvist din nou în sala de judecată. Abia aştept asta.
Dar documentaţia sa?
Fabricată. Toată.
Biroul de Fraude Fiscale nu e atât de sigur de acest lucru precum dl Wennerstrom.
Dacă o fracţiune din ceea ce probele dlui Blomkvist se dovedesc a fi adevărate,
nu numai că va fi o investigaţie a titlurilor mobiliare,
ci şi o anchetă cu privire la crima organizată.
Dl Blomkvist nu a dat numele niciunei surse.
Nu îl putem forţa să facă asta. Dar îi putem căuta sursele.
- Începând de unde? - Începând cu...
apropiaţii dlui Wennerström,
Doar cineva din interiorul unei asemenea corporaţii ar fi putut avea acces
la genul acesta de informaţii.
Dl Wennerström nu este disponibil pentru a comenta astăzi,
dar aş fi fericit să vă răspund eu la întrebări.
- Unde se află? - Îmi imaginez că acasă.
Nu, nu este acasă.
A părăsit ţara?
Nu cred asta.
- Bine. Mulţumesc. - Mulţumesc.
Bine aţi venit la Hotelul Delta... Îmi puteţi arăta paşaportul, vă rog?
Deoarece nu s-a prezentat înaintea Comisiei Titlurilor Mobiliare,
a fost emis un mandat de arestare pentru Preşedintele Wennerström Group.
Pot să confirm că a părăsit Suedia cu un avion particular
care a aterizat în Paris săptămâna trecută,
dar nu ştim dacă se mai află acolo.
Până acum s-ar fi putut duce oriunde.
Mulţumesc.
Am mai multe conturi la Banca Kroenfeld, din Insulele Cayman.
Aş vrea să le transfer şi să le schimb în obligaţiuni.
Desigur, aveţi codurile de aprobare.
Desigur.
Câte conturi o să transferaţi?
30.
Asta o să dureze.
Pentru asta veţi primi un comision de 4%.
- Voi primi? - Atunci nu va mai fi o pierdere de timp.
Un turist suedez aflat în vacanţă aici în Barbados spune
că ştie unde se află omul de finanţe fugar Hans-Erik Wennerström,
aici, în capitala insulei din Caribbean, Bridgetown.
Poliţia a dat publicităţii fotografia sa ieri
şi au spus că ei cred că este chiar miliardarul dezonorat.
Câte din acestea vreţi să le convertiţi în bani în conturi?
Toate 50, în cinci conturi diferite.
Da. Pare corect.
Omul care este acum numit "Charles Ponzi al Suediei",
este posibil să nu mai aibă o ţară căreia să-i spună "casă",
dar are suficienţi bani încât să cumpere una.
Potrivit Comisiei Internaţionale Bancare,
Wennerström, la o săptămână de la apariţia articolului din Millennium,
a început să-şi golească conturile din Banca Kroenfeld din Insulele Cayman.
Acei bani, aproximativ 2 miliarde de euro,
au fost transferaţi în mai multe conturi
cu ajutorul acestei complice, văzută aici în Zurich...
- Hei. - Hei.
Banii pe care i-am împrumutat.
Deja?
- Mulţumesc. - Eu îţi mulţumesc.
M-am lăsat.
A fost o investiţie bună?
A fost în regulă.
Ce faci mai târziu?
Mă întâlnesc cu fiica mea.
Bine.
Arăţi bine.
Este din nou Crăciunul...
Ne mai vedem.
Mi-au lipsit întâlnirile noastre.
Sunt sigur că ţie nu. De ce ţi-ar fi lipsit?
Întotdeauna ţi-am dat dureri de cap.
Nu apăream niciodată cu veşti bune. Doar cu probleme.
Acum am veşti bune. Mi-am făcut un prieten.
Adică, unul pe care l-ai aproba.
Sunt fericită.
Hei.
S-a confirmat că fugarul Hans-Erik Wennerström
a fost împuşcat de trei ori în cap din apropiere
în ceea ce poliţia numeşte o execuţie clasică a crimei organizate.
Investigaţia lui Wennerstrom care îl leagă de crima organizată din lumea întreagă
acum s-a transformat în speculaţii.
Care dintre ei l-au prins înainte să facă asta autorităţile suedeze?
Wennerström şi-a petrecut ultimele zile...
Este frumos.
- Tatăl tău? - Un prieten.
Trebuie să fie un prieten foarte bun.
<#4edc4e> correction and re-synchronization by Butzinel butzinel@yahoo.com
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/839bs Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari