Traducerea: Reef
Din cenusa Ruinei s-au ridicat Comunitătile.
Protejate prin Limită.
Toate amintirile trecutului au fost sterse.
După Ruină, am luat-o de la capăt.
Creând o societate nouă.
Una a egalitătii adevărate.
Regulile erau elementele de bază ale acelei egalităti.
I-am învătat pe copiii acestia noi reguli cum ar fi:
"Folositi vorbire clară"; "Purtati hainele desemnate";
- "Luati-vă doza de dimineată". - Injectat.
"Respectati ora stingerii"; "Nu mintiti niciodată".
DARUL LUI JONAS (DĂTĂTORUL)
Mă numesc Jonas. Nu am nume de familie, nicicare nu avem.
În ziua aceea, în ziua de dinaintea absolvirii,
recunosc: eram speriat.
A doua zi ni se desemnau posturile. Scopul nostru.
Se părea că toti erau deja acolo.
Dar nu si eu. Eu eram departe.
Mereu aveam senzatia că vedeam lucrurile...
Diferit.
Vedeam lucruri pe care altii nu le vedeau.
N-am spus nimănui nimic. Nu voiam să fiu diferit.
Cine ar vrea?
Jonas!
Scuze că am întârziat, l-am pus pe Asher să-si ia la revedere de la Profesor.
Scuze acceptate.
Asher si Fiona; eram prieteni de când ne stiam.
Asher era cel care îi făcea pe toti să râdă.
Fiona... Mă rog.
Ea era cea care-i făcea pe toti să zâmbească.
Dacă mă auziti: nu mă faceti adjunct la administratia băietilor, vă rog!
Trăiam într-o lume în care diferentele nu erau permise.
Nu existau "preferati", "faimosi", "pierzători" ori "câstigători".
Vârstnicii nostri eliminaseră toate astea, să nu fie conflicte între noi.
Frica, durerea, invidia, ura...?
Nu erau nici sunete, darămite cuvinte.
Ecourile lor erau pierdute de cealaltă parte a istoriei.
Mă întreb dacă ar trebui să-mi cer iertare pentru ce am făcut.
Vă las pe voi să hotărâti.
O să-mi lipsească munca de aici.
Doar tu nu te-ai plictisi la Centrul de Crestere.
As fi potrivită, nu?
Jonas, dacă ai putea ghici, dintre toate pozitiile alese de Vârstnici pentru mine...
Centrul de Crestere.
Bun-venit la Centrul de Crestere.
Al meu e, al meu... Greu... greu!
Am câstigat! Tu ai putea fi campionul!
- Care-i mai greu? - Al meu.
Asher!
- Tată, cred că Fiona a apăsat pe cântar! - N-am apăsat!
Mititelul ăsta nu s-a calificat pentru Ceremonia de mâine.
Nu-i încă suficient de zdravăn pentru a fi desemnat unei familii.
Pare atât de nefericit...
E-n regulă, Jonas, îl poti deschide.
Nu-l place pe Jonas.
Să încerc eu.
Asa-vezi, totul e bine...
- Unii-s de la natură. - Dar nu-i corect!
Fii tare, Gabriel!
Te-ai uitat la numele lui? Nu-i oare contrar regulilor?
Ba da, este...
Dar mi-am zis că dându-i un nume l-ar ajuta să crească.
I-l soptesc atunci când nu aude nimeni.
Uneori îi spun "Gabe".
De obicei e nelinistit, mi-am zis că, dacă mă aude...
- Esti bine? - Ce...?
Da, sunt bine.
Bătrânul se întoarce spre Vârstnic si zice: "Stii cine sunt eu"?
Vârstnicul zice: "Domnule, stiu că esti bătrân, dar nu-i o scuză să fii mândru".
Apoi bătrânul zice: "Nu, serios, întreb: cine sunt eu"?
Nu m-am prins...
"Cine sunt eu", ca si când... A uitat cine era.
Dar nu era mai bună gluma dacă bătrânul zicea...
Asa: unu... doi...
Trei!
- Nu suntem oare absolventi acum? - O facem de fiecare dată; haide!
Un, doi, trei...!
Asa-vezi...
Atunci... de-acum, gata. Ultima noapte a copilăriei noastre.
Probabil de-acum totul va fi diferit.
Nu; de mâine, singurul lucru care se schimbă e ceea ce facem.
Nu se schimbă ceea ce suntem.
- Ia ziceti-mi: ce suntem? - Prieteni.
- Prieteni pe veci. - Da.
Chiar si când veti fi desemnati amândoi mame.
Aflăm noi mâine, nu?
Li se reaminteste cetătenilor că recreatia de seară se încheie în 30 de minute.
Multumim.
Dar trebuia să fie reabilitat.
Stiu că era Profesorul lui Lily, dar ce era să fac?
Simt...
Dezamăgire.
- Ce au hotărât Vârstnicii? - Să-l elibereze Altundeva.
Pot fi si eu eliberată Altundeva, mamă? Măcar pentru o singură zi...?
Nu, esti prea tânără, Lily-billy.
Jonas - rândul tău să-ti spui sentimentele.
Cred că sunt cam...
Îngrozit.
Foloseste vorbire clară.
Adică... nerăbdător.
Când ati absolvit voi, v-ati simtit cumva...
Ca si când nu era un post pe măsura voastră?
- Te-au urmărit de când erai mic. - Vârstnicii nu se însală niciodată.
Îti găsesti tu locul.
Bun-venit, cetăteni, la Ceremonia anuală a Înaintării.
Asteptati, vă rog, o transmisiune.
- Bună dimineata, Comunitate. - Bună dimineata, Vârstnic-sef...
Îmi cer scuze pentru participarea de la distantă.
Scuze acceptate.
Nu mă pot afla la fiecare Ceremonie - fizic.
Dar iată secretul: sunteti Comunitatea mea preferată.
Totusi, fiindcă noi nu mintim, recunosc că spun asta fiecărei Comunităti.
Începuturi...
Din dezordine si haos, din mari suferinte, mari dureri...
Din confuzie si invidie si ură...
S-a născut o solutie: Comunitătile.
Locuri frumoase si linistite,
în care dezordinea a devenit armonie.
Îngăduiti-mi să spun tot...
Bine, fie...
Începe Ceremonia.
Ceremonia Eliberării Altundeva.
Cinstindu-ne cetătenii în vârstă care si-au dedicat lucrarea
frumusetii si armoniei iubitei noastre Comunităti.
Si care sunt gata acum pentru o retragere fericită Altundeva.
Sărbătorim Noii Copii.
Măiastru proiectati de stimatii nostri geneticieni...
Abigail!
Produsi de cinstitele noastre Mame Născătoare,
acesti prunci se vor alătura acum unitătilor lor familiale desemnate.
Ajungând la jumătatea drumului lor spre absolvire,
Nouarii primesc azi simbolul independentei si responsabilitătii lor crescânde.
Sărbătorim absolventii,
cărora li se desemnează astăzi pozitiile în Comunitatea noastră.
- Succes! - Si tie!
Întreaga voastră pregătire s-a făcut... Pentru a vă ajuta să vă integrati.
Pentru a stăpâni orice impuls ce v-ar putea diferentia de altii,
dar astăzi vă cinstim diferentele, căci ele v-au determinat viitorul.
Iată conducătorii, profesorii, muncitorii si mamele născătoare de mâine.
Iar eu cred că suntem pe mâini tare bune.
Numărul unu: Madeline.
Mamă Născătoare.
Multumim pentru copilăria ta.
Numărul doi: Ross. Instructor la Gimnaziali.
Multumim pentru copilăria ta.
Numărul 51: Asher.
De nestăpânit, neatent, dar adesea de folos celor responsabili.
Învată cel mai bine practicând acel lucru.
Pilot de drone.
- Multumim pentru copilăria ta. - O puteti păstra!
Mersi!
Numărul 53.
Ianda. Conducător recreational.
Multumim pentru copilăria ta.
Numărul 54: Caty.
Au sărit peste Jonas.
Multumim pentru copilăria ta. Numărul 78: Lloyd, genetician.
Multumim pentru copilăria ta. Numărul 83: Iarra, administratoare de...
Numărul 100: Quinn, îngrijitor de bătrâni.
Numărul 104: Fiona.
A fost limpede încă de la început: Fiona strălucea lucrând cu noii copii.
Fiona: Crescătoare. Multumim pentru copilăria ta.
Numărul 105: Lucia. Institutoare la Doisprezecisti.
Numărul 120: Jack. Asistent la Departamentul de Justitie.
Chang - tehnician nutritionist. Multumim pentru copilăria ta.
Numărul 150: Pierre.
Grădinar.
Multumim pentru copilăria ta.
Credeti că am făcut o greseală. Îmi cer scuze Comunitătii mele.
Scuze acceptate.
Numărul 52, păseste înainte, te rog.
Lui Jonas nu i s-a desemnat un post, Jonas a fost ales.
Nu ne-am grăbit de data asta, nu ne putem permite un alt esec.
Jonas are toate cele patru calităti.
Inteligentă, integritate, curaj si una pe care as putea-o numi, dar...
Pe care nu o pot descrie: abilitatea de a vedea dincolo.
Dar trebuie să te previn: pregătirea ta implică durere.
Durere mai grea decât orice cunoastem.
Esti destul de tare?
Credem că e destul de viteaz Jonas?
Jonas, ai fost ales ca următorul nostru Receptor al amintirilor.
Multumim pentru copilăria ta.
Jonas...
Jonas, Jonas...
- Ajută-mă, te rog. - Asa? Acum? Gata.
- Usor... - Acum Jonas e mai puternic decât tine?
La ce se referea Vârstnicul-sef prin "Nu ne putem permite un alt esec"?
- Păi acum zece ani, Receptorul... - Nu pomenim de asta.
Ai fost cinstit peste măsură.
- Asa-vezi, du-te! - Pot singură!
Mă duc la Lily.
- Bravo! Bravo, Lily! - Pot singură!
Receptorul amintirilor. Cinci reguli.
Prima: prezintă-te imediat la Receptorul amintirilor pentru pregătire.
După pregătire, întoarce-te imediat la locuinta ta.
A doua: din acest moment, esti scutit de orice regulă ce previne nepolitetea.
Poti pune orice întrebare.
A treia: în afară de injectia zilnică, nu vei lua alte medicamente.
Mai ales alea pentru durere.
Injectat. S752.
A patra: nu poti vorbi de pregătirea ta cu nimeni.
Niciodată.
- Al tău pare atât de important... - Stiu si eu...?
- Sar în ochi? - Da, Receptorul amintirilor e doar unul.
Doi.
Cum ziceau? Că "ai abilitatea de a vedea dincolo"?
Da...
Abia astept să aflu toate amănuntele!
A cincea: poti minti.
Eu si Asher obisnuiam să ne provocăm reciproc să ne apropiem de casa lui.
Era clădită chiar pe Margine.
Auziserăm cu totii de oameni pierduti pe Margine.
Fără a mai fi vreodată văzuti.
Si totusi... iată-mă aici.
Spunându-mi-se că trebuie să mă apropii de ea zi de zi.
Pentru tot restul vietii.
Bun-venit.
Bună. Sunt Jonas...
Priveste la senzor, te rog.
Bun-venit, Receptor al Amintirilor.
Li se spune "cărti".
Cărtile tale.
- Mă cheamă... - Stiu cine esti.
Bineînteles; îmi cer scuze.
"Îmi cer scuze"...?
Nu mai spune asta.
"Îmi cer scuze"... Nu-mi cere mie scuze.
Nu o mai face; nu aici.
N-avem vreme de "îmi cer scuze".
Aia-i o amabilitate automată. Nu înseamnă nimic.
Îmi cer scu... Îmi pare rău. Adică...
Ne aflăm aici cu un singur scop.
Simplu-spus...
Desi în cuvinte nu-i simplu deloc...
Îti voi transmite toate amintirile pe care le păstrez în mine.
Amintiri ale trecutului.
As fi foarte interesat să aflu despre viata dumneavoastră.
Nu, nu a...
Nu viata mea.
Vei afla istoria secretă a lumii!
Înaintea mea, înaintea ta, a generatiilor de demult.
Când lucrurile erau diferite: când era altfel.
"Altfel"...?
Ia... scaunul.
Vezi tu, nimeni din Comunitatea noastră nu are vreo amintire despre trecut.
Doar eu am.
Când Vârstnicii au nevoie de călăuzire pentru ceva cu ce nu s-au mai confruntat,
eu le ofer întelepciune; ăsta e acum rolul tău.
Să oferi călăuzire în prezent, folosind amintirile din trecut.
Vino mai aproape.
Cu ce să începem...?
Vino mai aproape.
Mai aproape.
N-as avea cum să te pregătesc pentru ce voi face acum.
Împacă-te cu gândul că...
Esti absolut neajutorat.
Dacă va fi cumva prea mult pentru tine, să-mi spui imediat.
Am doar o... bine.
Noapte de vis...
Timp preasfânt...
Toate dorm...
A fost... Asta...
- Cum s-a întâmplat asta? - Cum "cum"? S-a întâmplat.
- Dar e imposibil! - Si totusi, s-a întâmplat.
Dar... de ce?
De ce nu avem...
Aia...
Chestia aia...
Haide... Amintirile îti dau si cuvintele; nu-i "o chestie", e...
- "Sanie"! - Sanie.
Si...
- Zăpadă. - Zăpadă...
- Părintii mei au... tu ai...? - Nu... E o amintire de tare de demult.
Simplu-spus...
Nu există zăpadă din cauza controlului climatic.
Dar cum de nu stiu oamenii de asta? Ce-i asa periculos în amintirea unei sănii?
Ce-i asa periculos...?
Pentru sanie îti trebuie zăpadă;
zăpezii îi trebuie frig; frigul distruge culturile...
Deci agricultorii nu pot face agricultură.
Vremea imprevizibilă, pe dealuri, pe munti...
Ar îngreuna transportul hranei.
Apoi ne trezim cu foame, înfometare, foamete...
Toate se leagă, toate-s în echilibru.
Unde-i bine mereu e si rău.
- Cele două... - Mai arată-mi!
Hai să facem o plimbare.
Una adevărată, cu picioarele.
La poalele dealului... Am văzut ceva.
Ca o locuintă.
- "O casă". - Acasă... da.
"Acasă"? Ca un fel de locuintă?
- Dle Receptor... - Bună dimineata!
Nu... Asta-i altceva. Un loc de locuit nu-i "acasă".
"Acasă" înseamnă mai mult.
Instructiunile tale ziceau că pot minti; tu minti?
A, tot timpul! Mai ales ca să mă distrez.
Dar pe tine nu te voi minti.
De unde stiu că nu-i asta o minciună?
A mai fost cineva înaintea mea.
Ce a pătit?
Încă o întrebare!
Dacă acum eu sunt Receptorul, atunci tu ce esti?
Atunci eu sunt...
Dătătorul.
Deci, cum a fost?
- A fost bine. - Ce ati făcut?
- Doar am vorbit. - Ce altceva?
Doar atât.
- Pari diferit. - Ce vrei să spui?
- Văd mâine de el. - Nu se mai linisteste, orice i-as face.
- Si ai zis că-i vei purta de grijă. - Stiu, am zis.
- Îmi cer scuze. - Scuze acceptate.
- Multumesc, Dinah. - Multumesc eu.
- Gabriel! - Cum de stie Jonas numele pruncului?
- Jonas l-a cunoscut ieri pe Gabriel. - Cât de drăgut!
Ai vrea să-mi dai o avertizare, doamnă director la Justitie?
E doar pentru o vreme, Mamă; până prinde mititelul puteri.
Cred că suntem toti de acord că va dormi în camera mea.
- Doar dacă încuviintează Vârstnicii. - O vor face.
Da...
Lily, dă-mi un obiect de confort.
Vino, Lily; vremea de culcare.
- Ia te uită... - Pa, bebe!
E o creatură legendară pe nume "hipopotam".
Si e incredibil de rapid, fiindcă are două, trei, patru, cinci picioare!
Aveam acelasi semn.
Si e foarte puternic...
Aproape că nici nu trebuia să-l văd pentru a sti.
O simtisem.
Simtisem că într-o bună zi si Gabriel va fi ales.
...joc cu hipopotami!
Da...!
- Asta-i durerea de care ziceau. - Nu... Nici pe departe.
- Nu cumva... - Avea si fată!
- Stai: chestia aia era vie...? - Nu sări prea departe.
- Ai observat ceva în privinta ei? - Da: m-a durut.
Nu, vreo însusire.
Poate că da...
Cred că am mai văzut-o în părul amicei mele Fiona.
La mine galbenul a fost primul.
Dacă te-ai minunat în privinta saniei...
E...
"Rosu"!
- Exact ca părul ei... - Asa e.
Există rosu, verde, albastru... Multe culori diferite.
Cu timpul, le vei vedea pe toate.
Când oamenii nostri au ales... Să se lepede de toate.
De culoare, rasă, religie...
Au creat uniformitatea.
Dacă am fi diferiti, am putea fi invidiosi...
Furiosi, dusmănosi...
Mistuiti de ură.
Uniformitatea ne e necesară.
- N-ai zice? - Sunt absolut de acord!
Si totusi...
E si...
Atât de frumos.
Mereu ne-au spus că Altundeva era departe-departe.
Dar nu era.
Era chiar acolo.
Destul de aproape să o atingi.
Jonas, ai căzut...?
- Ai nevoie de ajutor urgent? - Nu, doar mă...
Ce se petrece cu tine?
Nu se petrece nimic cu mine.
Da, e perfect normal să te-ntinzi pe iarbă si să te holbezi la cer.
Nu, doar mă...
Vezi ceva, nu-i asa?
Nu-mi poti spune?
Întinde mâinile.
Ce vezi?
- Vai de mine... - Vezi si tu?
Da.
E apă.
Haide, concentrează-te.
Salut.
Jonas îmi arăta pregătirea lui.
- După cum vezi, e "tare interesantă". - Nu poate fi mai faină ca a mea.
Ati vrea să fiti dati pe spate...?
- Stii să zbori cu de-alea? - Categoric!
Oarecum... Acum învăt.
Când zbor, uitându-mă de sus la toate...
- Parcă văd lucrurile pentru prima dată. - Apuci să zbori spre Altundeva?
Cum să nu!
Odată, uitându-mă în ceata aia...
Chiar dacă ni se spune că nu există nimic aproape de Margine,
mi s-a părut că văd un pom pe-acolo.
Nu te umfla prea tare-n pene, eu chiar am văzut Altundeva.
În mare, e ca pe la noi la ferme, cu pietre si ciudătenii de-alea.
Ce-i ciudat în privinta lor?
Sunt două pietre uriase, sprijinindu-se una de alta.
Formând un fel de triunghi.
Cam ca triunghiul nostru!
- Ce-i dincolo de aia? - Nu stiu.
N-avem voie să zburăm dincolo de aia.
Atât de multe secrete...
Si secretele tale care sunt?
Ă... nimic.
Cum adică: "Ă, nimic"? Esti Receptorul amintirilor.
Poate v-as putea arăta.
- Luati câte o tavă. - Ce...?
Aduceti-le la panoul solar, haideti!
V-ar putea părea ciudat, dar aveti încredere în mine.
Asa: asezati-vă pe tăvi.
Cu grijă...
- Doar n-o să... - Ce, ti-e frică?
Nu mi-e frică de nimic. Doar că...
- E împotriva regulilor, Jonas. - De când îti pasă tie de reguli?
De fapt, am pregătire auxiliară.
Ne mai vedem.
Ia te uită cine s-a maturizat... Norocul tău că eu nu am făcut-o.
Gata...? Pornim!
Pune-ti călcâiele jos, să încetinesti!
Cred că pregătirea ta e mai amuzantă ca a mea.
Asteptati, vă rog, o transmisiune către Comunitate.
Li se reaminteste cetătenilor că e nepoliticos
să atingă alti membri ai Comunitătii în afara unitătii lor familiale.
Multumim.
E punctual. E curios.
- Cât de curios? - E interesat de postul lui.
Atunci de ce încalcă regulile?
A fost observat voind să-si împărtăsească pregătirea cu fostii lui colegi.
Asta se întâmplă tot timpul.
Dar e un experiment imposibil.
Si eu am încercat să împărtăsesc amintiri pe când mă pregăteam.
Dacă-ti aduci aminte...
Deci... lasă să treacă.
Eu nu-ti spun ce să faci în postul tău, nu-mi spune nici tu.
Îmi cer scuze, dar...
- Nu asta faci chiar acum? - Scuze acceptate, dar... Esti neglijent.
Te misti prea repede, stim amândoi ce s-a întâmplat acum zece ani cu fata aia.
Fata aia avea un nume.
Crezi că nu-mi amintesc numele ei?
Stiu că-i simti lipsa.
Băiatul trebuie să-si tină durerea în frâu.
Nu da chix din nou.
Vrei să le citesc pe toate?
Ce-i asta...?
"Într-o zi îmi vei arăta băiatul care răspunde la numele Jonas".
"Va fi cel mai puternic dintre toti Receptorii".
- Stai: zice de...? - Nu fi credul.
"Plan pentru uniformizare".
- O altă farsă? - De fapt, nu.
E un fel de... hartă.
Triunghiul Pietrelor! E adevărat, l-a văzut amicul meu Asher!
Ia uite ce de turnuri... Pentru ce-or fi?
Cum să fi văzut amicul tău Triunghiul Pietrelor?
E pilot; mi-a zis că l-a văzut.
Ce-i dincolo de asta? Dincolo de "Marginea Exterioară; Limita Amintirilor"?
Un mister.
"Limita Amintirilor"; or fi construit aia ca amintirile să rămână în noi doi?
- Să trecem la altele. - Stai!
Limita aia e menită să tină amintirile înăuntru.
Deci, dacă un Receptor o trece... Să-nsemne că amintirile sunt eliberate?
Poate dacă am trece-o unul din noi doi, toti ar putea simti amintirile alea iar.
Deci astăzi ce văd?
Nimic.
Azi nu vezi nimic.
Am parcurs deja "văzutul dincolo".
Mai există si "auzitul dincolo".
O masă...? Toată mâncarea ar aluneca pe podea.
Vezi să nu mă condamni...
Nu sunt foarte priceput.
Desi am avut un profesor foarte priceput.
Muzică...
Mă rog... muzică atunci când apăs clapele potrivite.
La fel ca muzica, mai există ceva ce nu poti cuprinde cu ochii.
Ceva se află adânc în tine.
Ceva...
De care te lipsesc injectiile de dimineată.
Credeam că injectiile sunt pentru sănătatea noastră.
Nu, înlătură ceva.
Ce anume?
Emotii!
Gen sentimente...?
Sentimentele trec si gata.
La suprafată.
Dar emotiile sunt tare adânci...
Primitive... durează.
Dar, Jonas...
Ai putea să nu întelegi unde te afli ori ce se petrece.
Dar nu "gândi" ceea ce vezi.
Ascultă!
Ascultă la ce cheamă dinăuntru.
Antonio!
Ce nuntă frumoasă!
De ce ar vrea cineva să se scape de asta?
Bună întrebare...
- Ce faci...? - Ia-mă de mâini!
Gata?
Esti gata pentru partea mai rapidă?
Întoarce-te!
- Roteste-te! - Ce faci cu ea?
Jonas spune că se cheamă "a dansa".
Asteptati, vă rog, o transmisiune.
- Scuze pentru interventie. - Scuze acceptate...
- Voiam doar să vă salut. - Salut.
- Eu sunt Lily. - Da, stiu.
Ai nouă ani acum, nu-i asa?
Lily, cred că-i... vremea pentru scoală. Să mergem.
Bună, Jonas.
- Bună. - Cum merge pregătirea?
Injectată.
- Bine. - Mă îngrijorează Receptorul.
- A fost un incident, cu mult în urmă. - Ce fel de incident?
A trăi singur într-o clădire de la Margine poate izola un om.
Sunt îngrijorată că Receptorul... Devine neglijent.
Esti pregătit cum se cuvine?
- Cred că da. - Esti concentrat?
Poate petreci prea mult timp cu amici din copilărie?
- Sunt concentrat. - Ce anume faci cu Receptorul?
- Regulile îmi interzic să împărtăsesc. - E Vârstnicul-sef.
Jonas, vrea numai să te ajute.
Ai dreptate.
Dar nu puteti spune Receptorului că v-am spus.
Ai cuvântul meu.
Stăm pe scaune si nu vorbim cât e ziua de lungă.
Si când timpul s-a scurs revin aici, iar dimineata o iau de la capăt.
Îmi cer scuze, dar întârzii.
Scuzele îti sunt acceptate.
La revedere, Mamă.
Injectat.
De obicei nu e asa.
Mă mir că nu esti mai îngrijorată în privinta lui.
De era în grija mea...
Eu as fi.
Ni se spusese că Vârstnicul-sef stia totul. Lucruri pe care nimeni nu le mai stia.
Dar eu învătasem că a cunoaste ce e ceva...
Nu e acelasi lucru cu a cunoaste cum te face ceva să simti.
Ai putea fi cel mai bun, ultimul rămas pe culmea muntelui...
Gâfâind după aer, abia supravietuind...
Dar vei fi singur.
Fii curios.
Eram departe... în sensul bun!
Am văzut locuri, am auzit sunete pe care nu am cuvinte să le descriu.
Fete cu piei în culori diferite.
Mă simteam atât de viu...
Asta era interzis?
Nu stiam ce să cred, în ce să mai cred.
"Ai credintă", asa mi-a zis Dătătorul.
A zis: "Credinta, aia înseamnă a vedea dincolo".
O compara cu vântul: ceva ce simti, dar nu vezi.
Nu accepta ceva ca adevărat doar pentru că ti-o spune cineva pe care îl respecti.
Mă simt complet idiot, ciudat sentiment.
- Tare ciudat... - Te furnică prin mâini.
Amintirile nu tin doar de trecut; ele ne determină viitorul.
Poti schimba lucruri; le poti face mai bune.
Viata...
Părea mai desăvârsită.
Cu cât experimentam mai mult, cu atât voiam mai mult.
Cândva mai erau si alte fiinte vii.
Dar, spre deosebire de noi,
ele îsi cunosteau mamele si tatii.
Aveau bucurie...
Si aveau durere.
Nu te pot pregăti pentru ce se va...
Nu trebuie să mă avertizezi de fiecare...
Nu, Jonas. Nu întelegi: exista cruzime fără seamăn...
Dătătorule! Nu mai sunt un copil. Arată-mi.
Ăla-i fildes de 250.000 de dolari.
Haide. Haide!
- Al meu e! - Trage iar.
Nu, opriti-vă!
Opriti-vă!
Opriti-vă...
Gabe!
Ce-i, Gabe? Gabe...
Dacă-ti spun un secret, promiti că nu-l spui nimănui?
Am să iau asta drept "da".
Obiectul ăsta de confort...
Nu-i un hipopotam.
E un elefant; si cândva exista cu adevărat.
Si era frumos...
Li se reaminteste cetătenilor că perioada de somn începe în 15 minute.
Multumim.
Era ca o amintire, dar Fiona era acolo.
Ai avut un vis.
- Un ce? - Un "vis".
O combinatie de realitate, imaginatie, emotii si ce ai mâncat la cină.
Ai încetat să-ti mai iei injectiile, nu-i asa?
Emotia era atât de puternică...
Si era la nuntă! Adunati toti, râzând, dansând...
Bătrânii cu tinerii, mirele cu mireasa - era ceva acolo.
Dar diferit de ce avem noi.
Da...
Nu mai avem aia acum.
Ce vrei să spui cu asta?
Vorbesc de ce simti pentru altcineva.
Iar mintea nu poate explica si nu o poti face să înceteze.
- Ce este? - Iubire.
Se numeste "iubire".
Iubire...
Ceau.
Ceau!
Ce mai e nou, deci?
- Ce mai e nou cu tine? - Dar e vreodată ceva nou?
- De ce faci pe ciudatul? - Nu fac.
Doar că...
Hai cu jocul de-a hipopotamul!
tin-te bine!
Tată, tu mă iubesti?
Jonas.
Foloseste vorbire clară. Te rog!
Ce înseamnă "mă iubesti"?
Mă ocup eu, Lily.
Jonas foloseste cuvinte atât de neadecvat încât nu mai au nicio aplicabilitate.
Dacă întrebi: "Te bucuri de mine"...
Răspunsul e categoric "da".
Ori dacă Mama si cu mine ne mândrim cu realizările tale...
Fireste că da. Întelegi?
Da. Cred că înteleg, în sfârsit.
Salut, Gabe...!
Te iubesc, Gabriel...
Aveai dreptate, Dătătorule! I-am întrebat pe ai mei de iubire si...
Coboară... Coboară!
Dătătorule!
Sunt în copaci! Sunt în copaci, Robbie!
Coboară! Robbie, coboară!
Robbie, coboară!
Robbie, coboară! Stai jos!
Nu-i văd, frate!
Sunt în copaci!
- Stati jos! - Aveti răniti? Aveti victime?
Om la pământ!
Suntem sub tir intens!
Trimiteti ajutoare!
Robbie... Robbie!
Nu...
Jonas...
Ce...?
- Îmi pare rău... - Cum să facă oamenii asa ceva?
N-am vrut să receptezi aia.
Decât peste câtiva ani.
Nu lăsa asta să te întoarcă din drum.
- Nu sunt destul de tare. - Acum nu, dar Jonas...
Asta trebuie să stim, ca să putem sfătui!
Nu pot... Îmi pare rău, nu pot...
- Nu pot si gata. - Jonas!
Jonas!
Jonas, vino înapoi!
Te rog!
Întoarce-te înăuntru, dă-mi voie să-ti explic!
Când vezi asa ceva... Nu există explicatii.
Rosemary... promite-mi că te-ntorci mâine!
Rosemary!
Salut, Jonas! Chiar la timp.
Nu voiam să mă mai întorc...
Nu voiam întelepciunea.
Nu voiam durerea.
Îmi voiam copilăria înapoi.
Genunchi juliti si jocuri cu mingea...
Pe-atunci ne jucam si noi "de-a războiul".
Dar războiul fusese adevărat.
Vârstnicii au înteles asta.
L-au eliminat din lumea noastră.
Poate au avut dreptate.
- Te uiti putin si la Harry? - Fireste.
Ce-i, care-i treaba?
- Nicio treabă. - Te cunosc eu.
- Mă cunosti, este? - Da...
Ce crezi că s-ar întâmpla dacă sari peste injectia de dimineată?
Dacă n-ai face-o?
Ar sclipi senzorii si mi-ar aminti că am uitat de ea.
Nu dacă ai uita, dacă...
Ce crezi că s-ar întâmpla dacă ai alege să nu fii injectată?
Jonas, credeam că nu-i ceva în regulă.
Ceva chiar nu e în regulă. Nimic nu-i în regulă.
Am plecat. Fiona, nu mai vreau să fiu Receptorul.
- Dimineată, sari peste injectie. - Stai: "Ai plecat"...?
Înteapă-te-n deget si pune putin sânge pe mărul ăsta.
Nu, nu poti pleca; dacă pleci, ajungi Altundeva.
Dimineată, pune mărul pe senzor; detectează sângele si crede că e mâna ta.
Încetează, mă sperii.
Fiona, trebuie să faci asta; trebuie să simti ce eu stiu.
Jonas.
- Nici n-ar merge cu mărul. - O fac de luni bune; merge tot timpul.
Nu pleca; nu poti pleca.
Nu cred că mă pot întoarce acolo.
- O vei face, dacă vrei să fac eu asta. - Bine, fie.
Dar mâine, după lucru, vino la Triunghi.
Voiam să împărtăsesc cu ea.
Nu totul; doar lucrurile bune.
Greseam dorind asta?
Mă gândeam la ea acum. Neîncetat.
Mă auzi...? Am ceva să-ti arăt.
Vino aici!
Tu cine esti?
Vino si încearcă si tu.
- Eu..? - Eu?
Da, vreau să te învăt.
Te-ai întors.
- De unde ai învătat asta? - Din amintirea pe care mi-ai dat-o.
Si o poti cânta direct?
E frumos.
Cine-i aia?
Mersi; hai să-ti arăt.
Ea e Rosemary.
Receptorul de dinaintea ta.
Deci de ea tot aud.
Ea nu mai există...
Decât aici.
Si în amintirile mele.
A fost în pregătire doar două luni.
Priveste cum misc degetele...
Era ca tine.
Voia să experimenteze...
Mă rog: totul!
I-am dat numai amintiri frumoase, plăcute.
Se certa cu mine...
- Nu mă mai feri atâta! - Nu!
Nu-mi arăti harta si apoi nu-mi dai toate amintirile.
- Credeam că vom ajuta. - Vom ajuta!
- Dar precaut. - Arată-mi-o!
I-ai dat război?
I-am dat amintirea copilei.
A unei copile luată de la mama ei.
I-am dat pierdere...
Prea curând!
Ai să-i prinzi spilul.
Lumina i-a dispărut din ochi...
Dimineata următoare, fără să-mi spună...
S-a dus la Vârstnicul-sef si a cerut să fie eliberată.
Deci a fost eliberată. Iar acum trăieste în Altundeva.
Da, Receptorule.
As vrea să văd eliberarea de azi-dimineată.
Multumesc pentru instructiuni.
Asa...
E tatăl meu!
Ăsta-i mai greu.
- Alti gemeni! Grozav! - Priveste!
Ce bine...
Pentru o clipă, am crezut că sunt exact la fel.
- Uite-asa... - Atunci am avea o problemă!
- Asa... - Multumesc, Dinah.
- Asa... - Iar tu...
Doar cu o unitate mai putin.
Stiu că doare, stiu...
Dar trebuie băgat în venă, iar cele din bratele tale sunt prea mititele.
Aproape gata...
Gata! N-a fost prea rău, nu-i asa?
Aia e moarte.
- El nu stie ce face. - "Nu stie ce face"...?
- L-a omorât! - Dar nu stie ce înseamnă asta.
Asa cum n-ai stiut nici tu; nici Rosemary nu stia.
Cum nu vede că pruncul nu miscă? Nu-i spune asta că ceva nu-i în regulă?
Si cei tineri si cei bătrâni sunt omorâti.
Amica ta, Fiona - si ea va fi curând pregătită să elibereze.
Asta-i o minciună. N-ar face asta niciodată.
- Dacă ar întelege... - Doar noi doi întelegem.
Atunci e vina noastră.
A mea, a ta si a tuturor Receptorilor până la începuturi.
Trebuie să fie o cale de a le arăta.
Să le dăm amintirile, să poată întelege!
- Da... - Fiindcă, dacă nu simti...
- Ce rost mai are? - Dar ce poti face?
A mers? Nu stiu când îsi pierde injectia efectul la tine, dar dacă era destul...
De ce fac asta, Jonas?
Pe drum încoace mă gândeam cum să te dojenesc.
Cum aveam să-ti spun că tu poti încălca regulile, fiind ales...
Dar când mă gândeam ce să-ti spun, deodată am...
Am început să mă gândesc la tine.
E-n regulă asta?
Simti ceva?
- Se simte ca... - Fiona.
- Fiona: ce simti tu? - Nu stiu, nu...
Am cuvintele pentru a o descrie.
Căldură...? Simti căldură?
- Căldură...? - Simti plăcere?
Nu, sunt în schimbul de noapte; trebuie să...
Nu mă simt cum trebuie, Jonas.
Trebuie să merg să-mi iau injectia, apoi să merg la lucru.
- Ce-a fost asta? - Fiona, e mult mai mult.
Nespus de mult.
Îmi amintisem acum. Visasem la ea.
Când eram mai tânăr.
Le-am spus părintilor mei...
"De la stimulatori", au zis ei. "Toată lumea le are".
"Le va opri medicatia. Orice se poate rezolva".
"Folositi vorbire clară", iar Profesorul a spus:
- "Exact, Lily". - Bravo!
Jonas... Tocmai la timp pentru sentimente.
- Lily ne spunea cum... - Unde-i Gabe?
Incertul a fost retrimis la Centrul de Crestere.
- Ce s-a întâmplat? - A picat testul de maturitate.
Din nou. Nu puteam cere o nouă prelungire, va trebui să-l elibereze Altundeva.
- Să-l elibereze...? - Am încercat tot ce-am putut, nu-i asa?
- Dar face parte din familie. - Foloseste vorbire clară, te rog!
Asază-te. Mănâncă cu noi.
Trebuie să mă odihnesc putin.
Nu eu greseam; asta era gresit.
Nu au eliminat crima; au adus-o mai aproape!
Doar o numeau printr-un cuvânt diferit.
Tatăl; el nu cunostea altceva.
Eu, da.
Jonas, ce ai de gând? E împotriva regulilor să părăsesti Comunitatea atât de târziu.
Asher, e ceva ce trebuie să fac; e corect, dar e împotriva regulilor.
Dacă e corect... Cum poate fi împotriva regulilor?
Am aflat lucruri pe care tu nu le stii, nu le poti sti; nu fiindcă nu...
- Trebuie să te-ntorci la familia ta! - Dar asta-i si ideea!
Nu-i familia mea! Si nici a ta nu-i a ta!
Asher, trebuie să plec. Dă-te din calea mea!
- Opreste-te, Jonas! - Ce faci...?
Dătătorule!
Trezeste-te, Dătătorule!
- Ar trebui să dorm ca să mă trezesc. - Ceva se poate face.
- Ceva se poate face! - Ce propui?
Toate amintirile vechi pot fi redate.
Trebuie să părăsesc Comunitatea; să găsesc Limita Amintirilor.
- Si apoi? - Si apoi să o trec!
- Gata cu vorba. - Usurel...
- Gabe e în pericol. - Usurel.
Nu mai pot astepta! Ceva trebuie făcut!
Dacă ai avut harta aia, tu de ce n-ai încercat să pleci?
Am asteptat; pe cineva ca tine.
Tu esti motivul din care avem o sansă, deci...
Planul va fi ca tu să pleci, iar eu să rămân.
Dacă ai trece Limita asta...
Si amintirile ar fi eliberate, toată durerea pe care ai simtit-o, toată...
Confuzia, haosul - s-ar întoarce toate!
- Deci ai rămâne să-i ajuti? - Da.
Si pentru fata mea.
Asta ar fi vrut ea.
- Fata ta...? - Rosemary.
Acuma: dacă amicul tău chiar a văzut Triunghiul Pietrelor...
Aduceti activitatea lui Jonas si pe ultimul an.
- Deci Asher a venit direct la tine? - Da.
Care era dispozitia lui Jonas la masa de seară?
Nemultumit. Încordat. Indignat.
Stabiliti o comunicare cu Receptorul Amintirilor.
Nu ni se permite să vedem în resedinta Receptorului.
- Putem doar transmite. - Atunci doar vom transmite.
Dacă te duci, ia-o spre Triunghi; departe de celelalte Comunităti.
Asta te va duce la Limita Amintirilor.
Asteptati, vă rog, o transmisiune.
- Scuze pentru interventie. - Scuze acceptate.
Avem o problemă: Receptorul în pregătire lipseste,
si si-a atacat fizic amicul, pe Asher.
- L-a atacat? Asta-i grav. - Stii unde este Jonas?
Nu stiu.
Multumesc foarte mult pentru...
Că ne-ai ajutat să restrângem posibilitătile.
- Vă voi contacta eu dacă vine aici. - Doar dacă nu-i din obligatie.
Multumesc.
Minte...
- Vorbeste! - Au să-l ucidă pe Gabe.
Plec; plec astă-seară si am să-l iau cu mine.
Nu încă, Jonas; nu esti pregătit.
Când au hotărât să-l ucidă pe Gabe au hotărât că eram pregătit.
Îmi place harta asta; n-o încreti, o voi vrea înapoi.
Nu te deranjează dacă-ti accelerez un pic pregătirea, nu-i asa?
Ai zice că, pentru un Păstrător al Emotiilor, ar trebui să fiu mai...
Ei bine...
Te iubesc, Jonas.
Uite... uite că am spus-o.
Ai curajul... Primeste tăria...
As putea doar...
În atentia tuturor rezidentilor Comunitătii.
Receptorul în pregătire a fost dat dispărut de la locuinta sa.
Vă rugăm să fiti vigilenti, ar putea fi o amenintare.
Grupul 1, dinspre Margine în interior. Apoi Grupul 2, dinspre centru în afară.
Nu, asa.
Bun-venit la Centrul de Crestere.
- Să-i convoc pe ceilalti? - Da.
Jonas! Am auzit anuntul. Ce se petrece?
Auzi, unde-i Gabe? E aici?
- E în vreunul din astea? - Dacă a revenit, ar fi cu Incertii.
- La etajul cu acces limitat. - Arată-mi unde-i.
Te rog, Fiona!
E jos; vino.
Jonas a fost ales pentru cel mai important post în Comunitatea noastră.
A fost întrebat dacă e destul de puternic.
S-a dovedit că nu este.
În schimb, e un rebel.
Care trebuie oprit.
De către voi.
Când îl găsiti...
Doborâti-l.
- Gabe e în pericol. - Jonas, e bine, ai să vezi.
Nu, nu e bine!
Ar trebui să fie aici.
- Fiona: plec; astă-seară. - "Pleci"?
- Ce vrei să spui? - Îl iau pe Gabe.
Părăsim Comunitatea. Vreau să vii cu noi.
Nu am cuvintele pentru a o descrie.
Fiona, e mult mai mult. Nespus de mult.
Dar ce fac, oare?
- Fiona: ce simti tu? - Nu am cuvintele pentru a o descrie.
În atentia Crescătorilor.
Vă rugăm să vă asigurati locul de muncă si să vă prezentati imediat la Nou-născuti,
pentru a permite Pazei procedurile de căutare.
Anuntati prompt ce observati la cel mai apropiat pavilion al Pazei.
Vă multumim.
Fiona, trebuie să plecăm imediat! Noi doi si Gabe!
Jonas, cum rămâne cu unitatea mea familială, cu ceilalti Noi Copii?
Nu-i pot părăsi.
Asta-i singura cale de a face totul asa cum trebuie.
Nu pot pleca.
Când voi ajunge acolo, vei întelege.
- Mă întorc după tine. - Jonas!
Să te întorci!
Du-te acum, Jonas!
Opreste-te, te rog! Opreste-te!
Subiect pierdut pe Margine. Căutare oprită.
Si l-am întrebat de ce era afară atât de târziu. Părea furios.
Nu întelegeam de ce, dar voiam să-l ajut.
Apoi m-a lovit; si, la început...
Îmi dau seama de ce te-ai purtat asa; nivelul injectiilor e extrem de scăzut.
Pot corecta asta.
"Prieteni pe veci", este...?
Apoi vom aborda ce s-a întâmplat.
Când am trecut dincolo de Margine, n-ar fi trebuit să ajungem teferi.
Fusese un miracol.
Dătătorul îmi vorbise despre ele.
Mi-a spus că puteam extrage tărie din amintiri.
Stiam că, dându-i-le lui Gabe,
îl puteam proteja.
Înteapă-te-n deget si pune putin sânge pe mărul ăsta.
Dimineată, pune mărul pe senzor. O fac de luni bune; merge tot timpul.
Ce te-o fi învătat...?
Un loc de locuit nu-i "acasă".
Asta-i singura cale de a face totul asa cum trebuie.
Gabe e în pericol. Ce vor să îi facă e foarte rău.
Vreau să vii cu noi.
Când voi ajunge acolo, vei întelege. Mă întorc după tine.
Da...
Cu grijă...
Cu grijă.
Îmi cer scuze...
Că am dat chix din nou.
Nu cred că ai dat chix.
Cred că ai reusit.
În planul tău...
N-ai mai fost acelasi încă de când a fost eliberată fata.
Am sperat cu adevărat că Jonas avea să te ajute.
Un nou început, voi doi lucrând împreună...
Ceea ce se pare că ati si făcut.
Îl vom găsi pe Jonas.
Jonas, Receptorul nostru al Amintirilor, pierdut pe Margine.
Jonas...! Jonas...!
- De unde stiu că Jonas nu mai e? - Nu-i mai spunem numele de-acum.
- Eu i-l voi mai spune. - Trebuie să tăcem acum, Lily.
Iar hipopotamul era de fapt "un elefant".
Ce îti voi spune nu poti repeta nimănui.
- Nu cred că Jonas s-a pierdut. - Dar Ceremonia Pierderii...
O păcăleală.
Nu mă astept să întelegi, dar trebuie să stii că Jonas a devenit periculos.
Trebuie oprit. Nu trebuie să treacă dincolo de Triunghiul Pietrelor.
Ce vreti să fac?
Tu îl cunosti pe Jonas; vreau să îl găsesti.
Si apoi...
Vreau să-l pierzi.
Energie epuizată.
Jonas...
- Ce faci...? - Te rog, Asher, lasă-ne să trecem.
Nu pot. Ar trebui să...
Să ce?
Să te pierd.
Asher... dacă esti prietenul meu...
Dacă ai fost vreodată prietenul meu... Ai putea cumva, te rog, să mă crezi?
Să mă crezi acum.
Chiar te cred, Jonas. ~ Eliberare încărcătură ~
Haide, te rog...
Jonas...!
L-ai găsit!
Asa este.
Pentru binele tuturor...
Te implor, pune capăt la asta.
S-a pus capăt.
Totu-i bine...
Nimic din ce-mi arătase Dătătorul nu mă pregătise pentru vocile din capul meu.
tipând la mine să mă opresc.
Dar stiam că Fiona va fi pedepsită că mă ajutase.
Asher, că-mi dăduse drumul.
Singurul mod de a-i ajuta, de a-i păstra în viată...
Era să ajung la Limită.
Dacă o fi si existând.
L-am întărit pe Gabe cu amintiri ale îndestulării si ale cunoasterii bucuriei.
Amintirea Fionei mă tinea pe mine tare.
Fiona?
M-am ocupat de toate. ti-am aranjat Eliberarea.
Va fi o Ceremonie frumoasă.
Acum odihneste-te.
- Am simtit lucruri. - Poftim?
- Stiu că e ceva mai mult. - Fiona...
Ceva ce lipseste din vietile noastre.
Nu, nu "lipseste"; ceva ce mi s-a furat.
Si tie la fel.
Nu stiu exact ce anume este.
Dar Jonas stie.
Chiar am simtit lucruri. Si erau calde...
Si erau plăcute.
Si erau frumoase.
Chiar am simtit lucruri. Am simtit lucruri!
Chiar am simtit lucruri...!
Unde-i Turnul, Gabe?
Turnul ar trebui să fie aici...
Urmează imediat.
Puteti opri asta...
Ce să oprim?
Dacă nu vrei să privesti, treci cu ceilalti Vârstnici.
Sau închide-ti ochii!
Ceremonia Eliberării Altundeva.
Bună, Fiona.
ti-e incomod?
Nu mi-e incomod; mi-e frică.
Nu trebuie să te temi.
Mă cunosti.
Voi fi foarte blând, promit.
Bine...?
Numele ei era Rosemary.
Era fiica mea.
- Am iubit-o... - Foloseste vorbire clară.
Nici n-as putea vorbi mai clar.
Tu stii cum e aia?
Să iubesti pe cineva?
Eu stiu.
Am... plâns.
Am simtit durere...
Am cântat, am dansat...
Am simtit bucurie adevărată...
Atunci tu ar trebui să stii cel mai bine.
Ai văzut copii înfometati...
Da.
Ai văzut oameni sărind la gâtul altor oameni...
Doar de amorul artei.
Stii cum e când oamenii se aruncă unii pe altii în aer.
Da.
- Pentru o palmă de pământ, de nisip... - Stiu, stiu.
- Dar... - Si totusi...
Si totusi! Tu si Jonas vreti să deschideti iar usa acelor lucruri.
- Să readuceti tot. - De ai vedea ce poate face iubirea...
- Dar de ce? - Iubirea!
Cu iubirea vine credinta, vine speranta...
Iubirea e doar patimă ce se poate transforma.
Se transformă în dispret! Si crimă!
Am putea alege mai bine!
Oamenii sunt slabi. Oamenii sunt egoisti.
Când oamenii au libertatea de a alege...
Aleg gresit.
Absolut de fiecare dată.
E o sanie...
Pierderea... si durerea...
Muzica, bucuria...
Toate sunt imposibile,
frumoase expresii ale iubirii.
Fiul tău a simtit asta.
Fata de colo...
- Si ea a simtit-o. - Ajunge.
Trăim o viată a umbrelor.
A ecourilor, a soaptelor depărtate a ceea ce ne făcea adevărati cândva.
Scuză-mă o clipă, Fiona.
Trebuie să continuăm.
As fi vrut să fiu acolo când au revenit Amintirile.
Ele erau adevărul.
Vârstnicii si regulile lor erau minciuna.
Asadar nu îmi cer scuze.
Stiam că Fiona era în sigurantă.
Că o voi vedea iar.
Si că aveam viitorul în bratele mele.
Dătătorul ne-a condus aici.
La casa asta...
Era adevărată.
De departe în urmă, din locul de unde plecasem...
Credeam că aud si muzică.
Poate era doar un ecou.
Dar era suficient.
Ne va conduce pe toti acasă.
Traducerea: Reef
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania