Subtitrarea: Agnes-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
În anii în care eram tânăr şi vulnerabil, tata mi-a dat un sfat.
"Încearcă mereu să vezi ce-i mai bun în oameni", spunea.
Drept consecinţă, sunt rezervat în privinţa judecării altora.
Dar până şi eu am o limită.
Atunci, cu toţii beam prea mult.
Iar odată cu trecerea timpului, beam şi mai mult.
Niciunul dintre noi nu a contribuit cu nimic nou.
Când m-am întors de la New York eram scârbit.
- Înţeleg, dle Carraway. - Scârbit de toţi şi de tot.
De un singur om nu-mi era scârbă.
Un om, dle Carraway?
Gatsby.
Era un prieten de-al tău?
Era... singura persoană optimistă pe care am întâlnit-o.
Probabil nu voi mai întâlni pe cineva la fel.
Era ceva la el. Avea o sensibilitate...
Era ca un seismograf care înregistrează cutremure la 15.000 km depărtare.
Unde l-ai întâlnit?
La o petrecere.
La New York, în vara anului 1922.
Am fost atras de tempoul oraşului, de isterie.
Acţiunile atinseseră maxime record,
iar Wall Street-ul intrase într-o nouă eră a profiturilor.
Petrecerile erau mai mari, spectacolele mai luxuriante,
iar clădirile mai înalte.
Moravurile erau uşoare şi se luase interdicţia de vânzare a alcoolului,
astfel că băutura era ieftină.
Wall Street-ul ademenea tinerii ambiţioşi.
lar eu eram unul dintre ei.
Am închiriat o casă la 32 km de oraş, în Long Island.
Trăiam în West Egg, într-o cabană uitată de lume,
printre reşedinţele tinerilor bogaţi.
Pentru început, am cumpărat 12 volume despre credite bancare şi investiţii.
Totul era nou pentru mine.
Piaţa de acţiuni a atins un nou vârf.
Bineînţeles, nimic nu e 100% sigur. N-aş investi toţi banii în asta.
La Yale, visam să devin scriitor. Dar am renunţat la acel vis.
Deşi soarele strălucea ademenitor şi copacii erau plini de frunze,
voiam să-mi petrec toată vara învăţând.
Probabil aşa aş fi făcut dacă nu eram distras de petreceri.
În spatele zidului era un castel colosal.
Era deţinut de un domn pe care încă nu-l întâlnisem.
Îl chema Gatsby.
Deci era vecinul tău?
Da, vecinul meu.
Dacă mă gândesc mai bine,
totul a început când am mers la verişoara mea, Daisy, pentru cină.
Trăia dincolo de golf, în zona bogătanilor, East Egg.
Soţul ei se trăgea dintre cele mai bogate familii ale Americii.
ÎI chema Tom Buchanan.
Când am fost împreună la Yale, era un atlet cunoscut,
dar zilele de glorie îi trecuseră şi se mulţumea cu...
...alte îndeletniciri.
Ţi-am spus să nu mă suni aici.
- Juarez! - Shakespeare!
Tom!
- Cum merge romanul american? - Acum vând obligaţiuni cu W. Chase.
- Ce zici să mergem în oraş după cină? - Nu pot.
- Să petrecem ca băieţii. - Mâine am serviciu.
Prostii! O să mergem.
Cea mai bună echipă din America. Datorită lor sunt unde sunt azi.
Forest Hills a jucat cu prinţul de Wales. Nu se pricepea deloc la joc.
Trebuie să profiţi. Prinde, Nick.
- Henry, unde eşti? - Oui, monsieur.
Închide uşile.
Scuzaţi-mă. Mulţumesc.
Tu eşti, iubirea mea?
Daisy Buchanan, fata de aur.
M-a trecut un fior
şi am ştiut că eram singurul din lume pe care voia să-l vadă.
- Mi-au simţit lipsa la Chicago? - Da.
- Cel puţin 12 oameni ţi-au trimis urări. - Cât de minunat.
- Sunt în doliu. Plâng şi suspină... - Nu te cred.
Strigă "Daisy Buchanan, nu putem trăi fără tine!".
Sunt paralizată de fericire!
Jordan Baker, o jucătoare celebră de golf.
Era cea mai înspăimântătoare persoană pe care am văzut-o.
Ţi-am văzut faţa pe coperta revistei "Sporting Life". Sunt Nick Carraway.
Îmi plăcea să mă uit la ea.
Stau pe canapeaua aia de nu ştiu când.
Vara asta o să vă fac lipeala. Vă urc pe vapor şi vă trimit pe mare.
- Nu ascult ce zici! - Nick, Daisy zicea că stai în West End.
Că îţi petreci timpul cu mahării apăruţi peste noapte.
- Cocioaba mea costă 80 $ pe lună. - Viaţa ta e adorabilă.
Ştiu pe cineva în West End.
Nu ştiu pe nimeni în partea aia a golfului.
Trebuie să-l cunoşti pe Gatsby.
Gatsby?
- Care Gatsby? - Dnă, cina e servită.
- Vrei să ştii un secret de familie? - Doar pentru asta am venit.
- E vorba de nasul majordomului. - Lucrurile au mers din rău, în mai rău.
Urăsc cuvântul acela.
Nicky, am auzit că te însori cu o fată din Vest.
- Minciuni! Sunt prea sărac. - Să fie baborniţe, ca să moară repede.
Putem să vorbim despre altceva? Orice... Despre recoltă.
- Mă faci să mă simt necivilizat, Daisy. - Civilizaţia se duce de râpă.
Ai citit "Rise of the Colored Empires", de Goddard?
Toţi ar trebui să citească. Ideea e că totul ţine de noi.
Rasa dominantă trebuie să vadă de celelalte rase. Să deţină controlul.
Tom e foarte profund în ultima vreme.
- Citeşte cărţi cu cuvinte lungi. - E dovedit ştiinţific.
Trebuie să-i punem la picioarele noastre.
Reşedinţa Buchananovih.
Dl Wilson de la garaj? Dle Buchanan?
Scuzaţi-mă, revin imediat.
Mă scuzaţi.
Acest Gatsby de care ziceai, e vecinul meu.
Taci din gură. Vreau să aud ce vorbesc.
Se întâmplă ceva?
- Credeam că ştia toată lumea. - Eu nu ştiu.
- Tom are o amantă la New York. - O amantă?
Putea avea decenţa să nu sune la cină. Nu crezi?
Mă bucur să te văd la masa mea, Nicky. Îmi aminteşti de un trandafir.
- Un trandafir adevărat... - După cină...
...eu şi cu Nick mergem în oraş. Nu, Nick? La Yale Club.
- Rămâi, Nicky! - Lucrez de dimineaţă.
- Prostii! - Avem atâtea de vorbit.
Ieşim la câteva pahare.
Nu puteam ignora acel telefon de metal ce suna încontinuu.
- Nicky... - Ce e?
Chestia e că... cred că totul e oribil aici.
- Serios? - Da.
Am fost peste tot, am văzut de toate şi am făcut de toate.
Am avut o vreme proastă, Nicky. Sunt sceptică în legătură cu orice.
Bănuiesc că fiica ta e bine, e sănătoasă...
Pammy? Da.
Ascultă, Nick. Când s-a născut, Tom era...
...Dumnezeu ştie unde.
Cu Dumnezeu ştie cine.
Eu stăteam acolo şi întrebam dacă e băiat sau fată.
Au spus că e fată. Apoi am suspinat.
Eram fericită că era fată.
Sper că va fi neghioabă.
Ăsta-i cel mai bun lucru pentru o fată în lumea asta.
O neghioabă mică şi frumoasă.
Toate lucrurile strălucitoare şi de preţ se risipesc aşa repede...
Şi nu se mai întorc.
Când m-am întors acasă, am văzut o siluetă pe docul vecinului.
Ceva îmi spunea că era...
...dl Gatsby.
Părea că voia să ajungă la ceva din întuneric.
O lumină verde.
- Nu vreau să vorbesc despre asta, doctore. - Atunci scrie despre asta.
- Să scriu? - Da.
- De ce aş face asta? - Tu ai spus că scrisul îţi aduce pace.
Da, păi... celorlalţi nu prea le-a adus pace.
- Nu m-am priceput la asta. - Nu-i nevoie s-o citească nimeni.
Poţi s-o arzi oricând.
- Despre ce să scriu? - Despre orice.
Orice îţi aduce pace.
O amintire, un gând, un loc...
Scrie despre asta!
Un loc...
Valea Cenuşii era un loc grotesc.
Acest "cimitir" al New York-ului se afla între West Egg şi oraş.
Cărbunele mocnind furniza energie "Oraşului de aur",
prin truda oamenilor vlăguiţi ce lucrau în acel aer plin de pulbere.
Această fermă magnifică era vegheată permanent de dr T. J. Heckelburg.
Un optician uitat de lume care scruta cu privirea tot locul,
precum ochii Domnului.
Tom mă invitase în oraş, aparent să luăm cina la Yale Club.
Dar ziua a luat o turnură neaşteptată.
- Haide! - Ce vrei să spui?
- Haide! - Ce facem?
Tom, ce faci?! Tom?
Tom, stai! Aşteaptă-mă.
Salut, Wilson. Cum merge afacerea?
Nu pot să mă plâng.
- Deci... când îmi vinzi maşina aia. - Oamenii mei încă lucrează la ea.
- Munca merge cam încet. - Poate o s-o vând în altă parte.
Nu, nu mă refeream...
Dacă e vorba de afaceri, cu mine vorbeşti.
Adu nişte scaune ca să poată sta jos.
Bineînţeles. Să discutăm afaceri.
O să aduc scaunele. Myrtle, ţine-le tu companie...
- Bună. - Bună.
- Dle Buchanan, doriţi bomboane? - Nu, mulţumesc.
Dră Wilson, Nick Carraway.
- E o plăcere. - Nick e scriitor.
De fapt, mă ocup cu obligaţiuni.
Vreau să... iei următorul tren.
- Acum? - Da.
- Putem vorbi în apartament? - Cum doreşti tu.
- Dle Buchanan, vreţi un suc? - Nu, sunt bine.
- Cheam-o pe soră-ta pentru el. - Nu, e în regulă. Mulţumesc.
Catherine e foarte frumoasă şi oamenii o plac.
- Chiar nu pot. - Vrei s-o stânjeneşti pe Myrtle?
Haide.
Sunt Catherine. Parcă aveam o petrecere.
Nu cred că e un moment potrivit. Eu tocmai plecam.
- Sunt nişte oameni... - Chester, el trebuie să fie vărul.
- Eşti adorabil! - Mulţumesc.
- Chester McKee, încântat. - Nick Carraway.
- Haide, nu-ţi place? - Myrtle? Myrtle?
Myrtle-frumoaso!
Chiar trebuie să plec.
Myrtle, serveşte lumea cu ceva de băut înainte să-i ia somnul.
- Tom, eu tocmai plecam. - Aşteaptă!
- Eu tocmai plecam. Trebuie să plec. - Prostii!
- Treci acolo şi vorbeşte cu Catherine. - Nu mă simt bine aici. Daisy e vara mea.
Ştiu că-ţi place să priveşti, îmi amintesc de la facultate.
Nu te judec, avem toată vara la dispoziţie.
Vrei să stai pe bară si să priveşti, ori vrei să pui mâna?
- Să pui mâna! - Nu te crezi în stare?
Haide! Haide!
Stai la soare şi priveşti, ori pui mâna?
Dă-ţi jos pălăria şi stai puţin aici.
Nick, McKee e artist în fotografie. Şi Nick e artist.
- Nu, nu! - Serios?
- Scriu puţin, dar... - Serios?
- Şi trăieşti în Long Island? - Locuiesc în West Egg.
Am fost acolo la o petrecere acum o lună. La un om numit Gatsby.
- ÎI cunoşti? - Locuiesc chiar lângă el.
E vărul lui Kaiser Williams. Ştii tu, regele malefic german.
McKee, fă o poză acum!
Eu nu sunt un model din acela. Dar pot, dacă vrei.
Niciunul dintre ei nu pot suporta persoana cu care m-am căsătorit.
- Nu-I place pe Wilson? - E un gunoi unsuros.
Nu, mulţumesc. Mă simt mai bine lucidă.
Calmante. Le iau de la un doctor din Queens.
- Vrei una? - Nu, mulţumesc. Stau bine cu nervii.
Fusesem beat doar de 2 ori în viaţă.
A doua oară a fost acea după-amiază.
În acea noapte, în apartamentul pe care Tom îl ascunsese de Myrtle,
am fost cuprinşi de o nebunie efervescentă.
O îmbiere a inimii care ne învăluise violent pe toţi.
Deodată, a început să-mi placă New York-ul.
E mai bine ca la Yale Club.
Sus, deasupra oraşului,
ferestrele noastre galbene au contribuit la dezvăluirea secretelor omeneşti.
Un privitor obişnuit în stradă...
Mă puteam regăsi şi în el.
Priveam sus şi mă întrebam. Eram şi înăuntru, şi afară.
Eram fascinat şi îngrozit în acelaşi timp,
de varietatea inepuizabilă a vieţii.
- Nu ai dreptul să-i spui numele! - Daisy, Daisy!
O să îI spun când vreau...
- Dumnezeule, eşti nebun! - Eşti o curvă!
Nu ştiu cum am ajuns acasă,
dar m-am trezit cu un sentiment neliniştitor că Gatsby mă urmărea.
Te privea?
Da, Gatsby mă urmărea mereu.
- De unde ştiai asta? - Primisem o invitaţie.
Eram singurul.
Şi vorbesc sincer că doar eu am primit o invitaţie la o petrecere dată de Gatsby.
Restul New York-ului venea neinvitat.
Tot oraşul se urca în maşini, şi fiecare weekend
se termina cu o petrecere dată de Gatsby.
Toţi, din toate categoriile sociale ale New York-ului.
Acest carnaval caleidoscopic se revărsa pe uşile lui Gatsby.
Invitaţia mea.
Era o caravană de playboy milionari, editori şi infirmiere blonde.
Succesoare care îşi măsurau averile pe plaja lui Gatsby...
lar şeful meu, Walter Chase, pierdea bani la ruletă.
Editorialiştii de ziare de bârfe, gangsterii şi guvernatorii schimbau numere de telefon.
Actriţe de film, regizori de pe Broadway,
protectori ai eticii, directori de licee,
şi Uling Klipspringer, un descendent dubios al lui Beethoven.
Ştiţi unde o găsesc pe gazdă? Pe dl Gatsby? Locuiesc alături.
Gatsby? Nu l-am văzut vreodată pe dl Gatsby, dle.
Nimeni nu l-a văzut.
Singur şi puţin jenat, am decis să mă fac beat mangă.
Mă gândeam eu că te găsesc aici.
- Bună! - Mi-am amintit că locuieşti alături.
- E ca un parc de distracţii aici. - Mergem?
- Tu ai avut invitaţie? - Oamenii nu sunt invitaţi de Gatsby.
Eu am fost. Se pare că sunt singurul.
- Cine e acest Gatsby? - A fost spion german în război.
Teddy Barton, Nick Carraway.
- Spion german? - Nu, e asasinul lui Kaizerov.
- Am auzit că odată a omorât un om. - Ucide din plăcere.
- Pe gratis. - Şi e mai bogat decât Dumnezeu.
- Tu nu crezi că a omorât pe cineva, nu? - Hai să-l găsim şi să-l întrebăm.
Doamnelor şi domnilor,
uraţi-i bun venit pe scenă incredibilei domnişoare, Gil McGray!
Îl căutai pe dl Gatsby? Haide.
Dar te-ai înşelat, căci eu sunt misteriosul dl Gatsby!
Nu-l vei găsi. Casa asta cu tot ce se află în ea,
fac parte dintr-o deghizare elaborată.
Dl Gatsby nu există.
- Serios? Dar l-am întâlnit. - Eşti sigură?
Pe care? Pe prinţ, pe spion sau pe asasin?
Nu cunosc pe nimeni care ştie ceva adevărat despre dl Gatsby.
Nu-mi pasă! Dă petreceri mari, iar mie îmi plac petrecerile mari.
Sunt intime. La petrecerile mici nu ai deloc intimitate.
Dacă e adevărat, pentru ce sunt toate astea?
Asta, dragul meu băiat, se întreabă toţi.
- Îmi acorzi dansul ăsta? - Om mârşav!
Ţi-o fur, Carraway!
- Doamnelor şi domnilor! - Haide!
Istoria jazz a lumii, acompaniată de artificii!
- Haide, Nick! - Uită-te în jur!
Fetele bogate nu se însoară cu băieţi calici.
- E a mea! - Chipul tău îmi e familiar.
- Ai fost în divizia a 3-a în război? - Da, batalionul al 9-lea.
- Eu am fost în al 7-lea. - Iartă-mă, îmi pari familiar.
- Te simţi bine, amice? - Totul e incredibil! Eu locuiesc alături.
Se pare că sunt singurul care a primit invitaţie de la Gatsby.
Am venit să-l cunosc. Nimeni nu l-a mai întâlnit.
Se spune că e văr de-al treilea cu Kaiser, şi de-al doilea cu diavolul.
Mă tem că nu am fost o gazdă prea bună, băiete...
Eu sunt Gatsby.
Avea un zâmbet rar, peste care dai doar de 4-5 ori în viaţă.
Părea să te înţeleagă şi să creadă în tine,
exact aşa cum îţi plăcea să fii înţeles şi crezut.
- Scuze, băiete. Credeam că eşti nou. - Vă rog... Nu ştiu ce să spun.
- Iertaţi-mă. - Nu e nimic.
Am băut prea mult.
- Da? - Apel de la Chicago, dle Gatsby.
Vin imediat.
Dimineaţă o să ies la o plimbare cu noul meu hidroavion.
Vrei să vii cu mine?
- La ce oră? - Când poţi tu.
Frumos din partea ta.
Mă bucur să vă revăd, dră Baker.
Dacă doreşti ceva, doar întreabă, băiete.
Scuzaţi-mă. Voi reveni mai târziu.
- Mă aşteptam să fie mai... - Bătrân şi gras?
Da.
Tinerii nu apar de nu ştiu unde şi-şi cumpără un palat în Long Island.
Mi-a spus odată c-a fost la Oxford.
- Dar nu îl cred. - De ce?
Nu ştiu. Pur şi simplu nu cred că a fost acolo.
Iertaţi-mă, dră Baker, dl Gatsby vrea să vă vorbească în privat.
- Cu mine? - Da, doamnă.
Nick? Nick?
Am auzit cea mai şocantă chestie!
- Pe unde ai umblat, ne aşteaptă maşina. - Haide, plecăm!
E uimitor, totul are sens acum!
Haide!
- Ce are sens? - Totul.
Haide, e o nebunie. Trebuie să plecăm de aici.
Iată-mă vorbind cu tine, deşi am jurat că nu-ţi spun.
Spune-mi!
Îmi pare rău, Nick. Am jurat să nu spun.
Îmi pare rău c-am ţinut-o departe de tine, băiete.
Nu uita, mâine dimineaţă mergem cu hidroavionul.
Da.
- Apel de la Philadelphia, dle Gatsby. - Da.
- Noapte bună, băiete. - Noapte bună.
Mulţumesc.
Nick, să mă vizitezi! Ne vedem la un ceai săptămâna viitoare.
- Mă găseşti în cartea de telefoane! - Te voi suna!
După ce am fost cu hidroavionul şi am mai fost la două petreceri,
am fost până şi pe plaja lui personală, dar, totuşi, doctore,
am realizat că nu ştiam absolut nimic despre Gatsby.
Până ce...
E frumoasă, aşa-i băiete? Ai mai văzut aşa maşină?
Toată lucrătura e manuală. Are motor supraalimentat.
Îmbracă-te, mergem la prânz.
- Spune-mi, băiete, ce crezi despre mine? - Ce cred?
Da, ce crezi.
Nu vreau să-ţi faci impresii greşite cu toate aceste acuzaţii bizare.
Sunt numai minciuni, îţi garantez. Ai auzit şi tu ce se spune.
Îţi voi spune doar adevărul despre mine.
Sunt fiul unor oameni foarte bogaţi din Vestul Mijlociu.
Din păcate, acum toţi sunt morţi.
Am fost născut în America şi educat la Oxford,
deoarece toţi strămoşii mei au fost acolo. E tradiţie de familie.
Felul în care vorbea, nu lăsa de îndoit că minţea.
După moartea familiei mele, am moştenit mulţi bani.
După aceea am trăit ca un prinţ prin toate capitalele Europei.
- Europa? - Da, Europa.
Paris, Veneţia, Roma, Viena, Zürich, Helsinki, Moscova...
Am colecţionat bijuterii, în mare parte rubine.
Am vânat cerbi şi am făcut picturi proprii.
Chiar când credeam că nu poate abera mai mult...
...zicea că-i veteran de război.
Doborâse cu mâinile goale armatele nemţeşti.
Apoi am fost în pădure şi am dezmembrat două arme...
Eram depăşiţi cu 5 la 1... Era un tranşeu de 500 metri...
Am stat acolo două zile. Am fost 130 de oameni şi doar 16 pierderi.
Toate guvernele aliate mi-au dat o medalie. Chiar şi Muntenegru.
Uite, asta e de la Muntenegru.
Maior Jay Gatsby, pentru curaj în câmpul de luptă. Aşa e.
Mai e ceva ce am cu mine mereu. E un suvenir de când eram la Oxford.
E făcută la facultatea Trinity. Bărbatul din dreapta e Earl de Doncastlea.
Ce puteam spune? Fotografia arăta verosimil.
Se putea să fie totul adevărat?
Desigur, nu trebuie să mă crezi pe cuvânt, băiete.
Te voi prezenta unuia dintre cei mai mari afacerişti din New York.
Dl Meyer Wolfsheim. E un bun prieten de-al meu.
El îţi va confirma tot ce-am spus şi va garanta pentru purtarea mea.
- Sunt sigur că nu e necesar. - Ba e!
Vreau să mă cunoşti, nu vreau să crezi că sunt...
...un nimeni.
Vezi tu, băiete, îţi voi cere o mare favoare.
- O mare favoare? - Da.
Dra Baker îţi va explica totul la un ceai după-amiază.
- Jordan? Ea ce legătură are cu asta? - Te asigur că nu e nimic rău.
Dna Baker e o femeie cinstită, nu ar face nimic necuviincios.
- Trage pe dreapta! - Bine, băiete!
Foarte bine.
Foarte bine. Ne vedem data viitoare, dle Gatsby.
- Scuzaţi-mă! - Mulţumesc.
Vreun vechi prieten de la Oxford?
I-am făcut sergentului o favoare odată.
Îmi trimite felicitări de Crăciun în fiecare an.
Cred că va fi şi el la prânz.
Când am ajuns pe pod, eram imposibil de contrariat.
Nu ştiam ce să mai cred.
Însă oraşul văzut de pe podul Queensboro arată la fel ca prima oară.
Avea aceeaşi aură misterioasă ce-ţi promitea toate frumuseţile din lume.
Orice era posibil.
Acum că trecusem peste pod, nu mai mă gândeam la nimic.
Nici măcar la Gatsby.
Băiatul meu!
Miroşi aşa bine. Uită-te la tine.
Dle Carraway, el e bunul meu prieten, dl Meyer Wolfsheim.
- E o plăcere, dle Carraway. - Asemeni.
- Ştiu totul despre tine. - Înţeleg.
- Da, dl Gatsby vorbeşte mereu de tine. - Serios?
- Mergem? - Haide!
Însoţeşte-ne dacă vrei puţin exces.
Dă-mi drumul!
El e Walter Chase. Dacă nu-şi ţine gura, nu primeşte niciun ban.
Vorbim de asta mai târziu.
- Whiskey, dle Gatsby? - Whiskey să fie.
Ai grijă de prietenul meu.
E următorul campion la categoria grea.
Jay, eşti sub arest!
Ai grijă că te transformi într-un Djasari veritabil, comisare.
Acela era comisarul.
- Aveţi grijă la mese, dle senator. - Fii sigur, Jay.
Comandă homari. E ornat cu cele mai bune trufe şi condimente.
- Cum merge cu obligaţiunile, dle Carraway? - Foarte bine. Mulţumesc.
Am înţeles că eşti în căutarea unui partener de afaceri.
Nu, nu! Nu el e omul. El e un prieten de care îţi ziceam.
Îmi cer scuze. Am greşit omul.
Iertaţi-mă, dar trebuie să dau un telefon.
- Aţi avut noroc, dle senator? - Ce domn.
Se trage dintre cele mai bune familii din Vestul Mijlociu.
Păcat că au murit cu toţii.
Când l-am întâlnit pe dl Gatsby întâia oară, chiar după război,
am ştiut că am dat peste un om de viţă nobilă.
E veteran, are decoraţiuni şi e şcolit la Oxford.
- Ştii de Oxford, nu? - Da, am auzit.
lar când vine vorba de femei însurate, un bărbat ca el nu e de încredere.
Cu un prieten sau cineva ca tine, nici nu s-ar uita la soţia ta.
- Nu sunt căsătorit. - Dar lucrezi pe Wall Street, nu?
Da.
Te uiţi la nodul de la cravată?
E cel mai bun exemplar de molar uman.
- E totul bine, domnilor? - Da.
Tocmai vorbeam despre soţiile altor oameni.
Soţiile altor oameni? Serios?
Eu am terminat aici. Vă las, domnilor, să vorbiţi de sporturi şi femeile voastre.
- Soţiile altor oameni? - Salutare, doamnelor.
- Cine e, oricum? E actor? - Meyer? Nu, e parior.
El a câştigat Cupa Mondială din 1919.
- Fără măsluieli? - Fără.
- Cum a reuşit asta? - Probabil a văzut oportunitatea.
E un om foarte inteligent.
Să vorbim de dra Baker şi cererea mea pentru tine.
Mă bucur să te văd.
- Ce faci? - Bine.
Daisy e furioasă. Ai uitat s-o suni.
Dle Gatsby, vi-I prezint pe dl Buchanan.
E o plăcere să vă cunosc.
Nu credeam că te voi găsi în acest "templu al virtuţii".
Doar luam prânzul cu dl Gatsby.
- Vă pot ajuta, dle? - O caut pe dra Baker, starleta de golf.
Am văzut-o. Mulţumesc.
- Ce joc joci tu cu Gatsby? - Domnul e în compania dvs?
Nick, linişteşte-te.
Mă ia cu maşina lui galbenă şi tot vorbeşte de război...
- Ce-i cu această cerere uriaşă? - Vrea s-o invite pe Daisy la un ceai!
Pe Daisy?
- Gatsby? De ce? - Nu ştiu de unde să încep.
Abia aseară am realizat că l-am mai întâlnit pe Gatsby acum 5 ani.
În Louisville. În ziua aceea primisem noii tenişi englezeşti de golf.
Daisy era cea mai populară fată printre ofiţerii din Camp Taylor.
Bună, Georgie.
Unul dintre ei era în maşină cu ea.
Era Gatsby. O privea cum toate fetele vor să fie privite.
- Spune-mi ce s-a întâmplat. - Nu ştiu.
Trageţi!
Gatsby a fost trimis la război. Când războiul s-a terminat,
Daisy l-a aşteptat, dar din motive necunoscute,
Gatsby nu s-a mai întors.
Un am mai târziu, Tom Buchanan din Chicago,
a năvălit şi a "furat-o". I-a dat un colier de perle de 350.000 $.
În dimineaţa nunţii, Daisy a primit scrisoarea.
- Spune-le că m-am sinucis! - Ce e aia?
- Dă-mi-o! - Nu! Lasă-mă în pace!
- Ce era în scrisoare? - Nu ştiu, nu mi-a spus.
Dar era prea târziu.
În acea zi, la ora 17:00, Daisy Fey s-a căsătorit cu Tom Buchanan.
Fusese tamtam cum nu se mai văzuse vreodată.
După luna de miere i-am văzut în Santa Barbara.
M-a mişcat. N-am văzut niciodată o fată aşa îndrăgostită de soţul ei.
O săptămână mai târziu, Tom a făcut accident.
L-a prins cu o servitoare de la hotel. Totul a ajuns pe prima pagină a ziarelor.
- E o coincidenţă stranie. - Ce anume?
Faptul că reşedinţa lui Gatsby e chiar peste golf.
Nu e o coincidenţă. A cumpărat casa aceea ca să-i fie aproape.
Dădea acele petreceri sperând că va veni într-o seară.
Întreba mereu de Daisy. Doar eu aveam contact cu ea.
Toate astea pentru o fată pe care n-a văzut-o de 5 ani?
Şi acum vrea s-o invite la ceai?
Câtă modestie...
Uimitor, nu?
- Salutare, porumbeilor. Unde mergeţi? - Long Island, vă rog.
- Crezi că Daisy vrea să-l vadă pe Gatsby? - Nu trebuie să afle nimic.
Tu doar o inviţi la tine, iar el va face să pară că era în trecere pe acolo.
Ştiu că mă simţeam sfâşiat.
Era corect s-o aduc pe vara mea, Daisy, o femeie căsătorită,
să se întâlnească cu un bărbat pe care abia îI ştiam?
Când am ajuns acasă, toată casa lui Gatsby era luminată,
fiind, parcă, pregătită pentru o altă petrecere sălbatică.
Dar nu se auzea niciun sunet.
- Mulţumesc. - O seară plăcută, dle.
Casa ta arată ca un parc de distracţii sau Coney Island.
- Aşa e? - Da.
Mă uitam la nişte camere. Ce-ai zice să mergem la Coney Island, băiete?
- Luăm maşina mea... - E prea târziu.
Putem merge la piscină, n-am folosit-o toată vara.
- Trebuie să merg la culcare. - Bine.
Te ajut cu cea mai mare plăcere.
O voi suna pe Daisy ca s-o invit la ceai.
- Când eşti liber? - Când eşti tu. Nu vreau să-ţi fiu povară.
- Poimâine e bine? - Poimâine?
Trebuie să tund peluza.
- Nu faci prea mulţi bani, aşa-i băiete? - Nu prea.
Iartă-mă.
Se întâmplă să mai am o afacere pe lângă celelalte. Înţelegi, nu?
- Tu vinzi obligaţiuni, nu? - Încerc.
E o chestie secretă, dar poţi să faci bani buni...
- Nu, mulţumesc. Am destule pe cap. - Te asigur că n-o să fie cu Wolfsheim.
E doar o favoare, Jay.
Da. Te ajut cu plăcere.
- O favoare? - Da.
- Noapte bună. - Noapte bună.
'Neaţa!
În ziar spuneau că se opreşte ploaia la 16:00.
Cred că în "The Journal".
La dreapta, domnilor. Chiar în sufragerie.
- E totul bine? - Iarba arată bine, dacă la asta te referi.
Iarbă? Care iarbă?
Am cumpărat prăjituri.
- Ai tot ce-ţi trebuie? - Ar mai fi trebuit flori.
- Cred că a ieşit bine, nu? - Minunat.
- Crezi că e prea mult? - Cred că e ceea ce vrei.
Şi eu.
- Nu pot să aştept toată ziua. Plec. - Nu fi prostuţ.
- Mai sunt 2 minute până la 16:00. - Când e vorba de ceaiuri...
Ea e!
- Chiar aici locuieşti, dragule? - Da, e pe gustul meu.
De ce am venit singură? Te-ai îndrăgostit de mine?
Acesta e secretul castelului Carraway. Spune-i şoferului tău să plece.
Întoarce-te într-o oră, Furdy. Îl cheamă Furdy.
Iisuse! Nu-mi vine să cred!
Ai jefuit o seră?
Chiar e îndrăgostit de mine.
Ţine.
- E ciudat. - Ce e ciudat?
Ce faci?
Mă bucur să te revăd.
Şi eu mă bucur să te revăd.
Noi... ne-am mai întâlnit.
Voi chema pe cineva să-l repare imediat.
- Îmi pare rău de ceas. - E un ceas vechi.
- Dar unul foarte frumos. - Da.
- Nu ne-am văzut de mulţi ani. - Se împlinesc 5 în noiembrie.
- Ceai? - Da, mulţumesc.
- Lămâie sau zahăr? - Niciuna.
La fel şi mie.
Trebuie să merg în oraş. Mă întorc imediat.
- Nick, trebuie să vorbim ceva. - Da, mă întorc imediat.
- E o greşeală! E o greşeală teribilă! - Nu fi jenat, şi ea e la fel.
- E jenată? - Da, la fel de mult ca tine.
Te comporţi ca un copil mic. Eşti nesimţit, Daisy e acolo singură...
Rezumând povestea mea,
îmi amintesc că, pentru a doua oară în acea vară, păzeau secretele altora.
Eram, încă o dată, şi înăuntru, şi afară.
Nu mai plouă.
Da, aşa e.
Ce părere ai de aia, Daisy?
- Vino să vezi. - Nicky, cât de ciudat.
Uite, e casa mea.
Chiar acolo, peste golf.
Ştiu. Am aceeaşi privelişte şi de la mine.
Casa ta unde e?
Nick, vreau ca tu şi Daisy să veniţi la mine acasă.
Vreau să vadă cum arată.
- Sigur vrei să vin? - Bineînţeles, băiete!
- Larga, deschide porţile. - Deschideţi porţile!
Am comandat porţile de la un castel din Normandia.
- Jay, e aşa opulent! - Îţi place?
Îmi place la nebunie.
- Dar cum stai aici singur? - Nu sunt singur.
Aduc mereu oameni interesanţi şi celebri.
Vino cu mine.
Casa asta arată regal.
- Vezi cum captează acoperişul lumina? - E splendid.
Haideţi odată, vreau un tur regal!
Îmi plac toate lucrurile moderne. Apeşi şi iese pe acolo.
- Are cineva chef de-un golf? - Ştii că sunt campioană la golf.
Îţi arăt eu cum!
Pregăteşte-te, ţinteşte, loveşte!
- Eşti aşa prostuţ! - Gata pentru un cadru apropiat?
Cu o faţă ca asta ar trebuie să fie pe coperta revistei Vogue.
Închide camera!
- E minunat! - E un Wurlitzer la comandă.
- Cântă cineva la el? - Klipspringer. Să-l trezească cineva.
- Muzică... iar apoi dansăm toată noaptea! - E un geniu, poate cânta orice.
Arată superb, nu băiete?
Am pe cineva în Anglia care-mi cumpără haine.
N-am mai văzut aşa ceva.
Ceva pentru doamne.
Îţi prezint o colecţie pentru fiecare sezon.
Mătase...
- ...flanel... - Sunt aşa frumoase!
...bumbac indian...
...lenjerie...
- E nebun, Nicky! - Nu te pot ajuta.
Ştii că o să le probez pe toate. O să le distrugi!
Jay, opreşte-te!
- Prinde! - Jay!
Ce s-a întâmplat?
Daisy, dragă, ce s-a întâmplat?
Mă întristează.
- De ce? - Fiindcă...
5 ani pierduţi o bântuiau pe Daisy.
Dar nu avea ce să facă.
Fiindcă n-am mai văzut bluze aşa frumoase.
Dacă nu era ceaţă, puteam vedea lumina verde.
Care lumină verde?
Cea care licăreşte în fiecare noapte la capătul docului tău.
Gatsby s-a gândit că semnificaţia colosală a acelei lumini
va dispărea pentru totdeauna.
Acum era, din nou, doar o lumină verde pe un doc,
iar lista lui de obiecte fermecate se redusese cu unul.
- Cine e aici, tatăl tău? - Nu, el e dl Dan Cody, băiete.
E mort.
Acum mulţi ani, îmi era cel mai bun prieten.
Nu mi-ai spus că aveai părul în stil pompadour. Sau un iaht.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Aşază-te.
Astea sunt extrase despre tine pe care le-am colecţionat.
Mi-ai păstrat scrisorile...
Asta e prima mea poză cu tine.
Îţi aminteşti scrisoarea asta?
...nu putem pierde această dragoste...
Vino acasă. Voi fi aici aşteptându-te şi sperând...
...că fiecare vis cu tine se va împlini.
Scuzaţi-mă.
Nu pot vorbi acum, băiete.
...trebuie să ştie cât de mic e oraşul. Ascultă-mă!
Am spus un oraş mic.
Ascultă-mă! Nu e de niciun folos dacă înţelege ideea de oraş mic!
Pe mai târziu, băiete.
Bine.
Klipspringer.
S-a trezit.
Mergem?
Îmi doresc să fi făcut tot de pe lume cu tine.
Toată viaţa mea...
...mi-am dorit să fie aşa mereu.
Aşa va fi.
De-ar fi fost destul pentru Gatsby doar s-o ţină de mână pe Daisy.
Dar el avea o viziune măreaţă cu viaţa lui şi Daisy făcea parte din ea.
Abia la sfârşitul acelei veri, în ultima noapte l-am văzut pe Gatsby...
Mi-a povestit viaţa la care visase încă de mic.
Vezi tu, doctore, numele lui real era...
...James Gatz.
Părinţii lui erau fermieri amărâţi din North Dakota.
Dar el nu i-a acceptat ca părinţi niciodată.
În mintea lui se credea fiul lui Dumnezeu.
Şi avea să aibă un viitor glorios.
În urmărirea destinului, Gatz, în vârstă de 16 ani, a fugit departe.
Într-o după-amiază, a văzut un iaht în pericol pe coasta lacului Superior.
A mers să salveze vasul şi pe căpitanul milionar şi alcoolic, Dan Cody.
- Vei lovi ţărmul! Haide, dle! - Ce naiba faci, băiete?
Asta era oportunitatea lui şi a profitat de ea.
Atunci am decis să-mi spun Jay Gatsby.
A scos iahtul din pericol şi şi-a propulsat viitorul.
Gatsby a dat dovadă de abilităţi şi ambiţie. Aceştia au navigat 5 ani în toată lumea.
E în regulă, bătrâne Dan. Tu m-ai învăţat tot.
A învăţat să se îmbrace, să se comporte şi să vorbească ca un domn.
Jay Gatsby.
Arată bine, nu?
Gatsby spera să moştenească averea lui Cody.
Dar la moartea lui Cody,
Gatsby a fost renegat de la moştenire de către familia acestuia.
Rămăsese cu abilitatea de a se purta ca un domn,
dar era, încă o dată, sărac lipit pământului.
Până la mijlocul verii, Gatsby era pe prima pagină a ziarelor.
De unde veneau banii?
Întreg New York-ul se întreba asta.
Exact asta se întreba şi Tom,
când a venit în compania lui Daisy la o petrecere opulentă dată de el.
Revin imediat.
Ştiai că mare parte dintre aceşti noi bogătani sunt doar traficanţi?
Gatsby nu e aşa, e om de afaceri. Deţine multe farmacii.
Vreau să vi-I prezint pe senatorul Gulick.
- Dle Carraway... - Dle senator...
- Dna Buchanan. - Încântată.
Şi dl Buchanan, jucător de polo.
- Nu eu. - E o plăcere să te cunosc, Buchanan.
- Vorbim mai târziu, dle senator. - Nu vreau să fiu numit jucător de polo.
Haide, ar trebuie să fii mândru de reuşitele tale.
- Vă pot arăta locul? - Desigur.
- Sunt mulţi oameni faimoşi aici. - Bineînţeles.
Nu prea ies în oraş. Nu cred că voi recunoaşte pe nimeni.
Crezi? Poate o ştii pe dna aceea, de acolo.
- E Marilyn. Îi ador pozele. - Vrei să te prezint ei?
Chiar nu vreau să fiu numit jucător de polo.
Lucrurile acestea mă încântă.
Frumos dans.
Cred că ne-am mai întâlnit, dle Buchanan. Acum o lună.
Aşa e!
Erai cu Nick la bărbier.
Corect. O ştiu şi pe soţia dvs.
- Chiar aşa? - Da.
- Dle Gatsby, a sosit dl Sleghorn. - Nu acum!
...cu Foxtrot!
Îmi permiteţi, dle Buchanan?
Bineînţeles.
Cred că mă voi amuza singur.
În caz că trebuie să notezi vreo adresă.
Uite-I pe puştiul meu, Jay.
Ai grijă cu şarmul veninos, dle Mcklenehan.
Toate astea sunt create din imaginaţia ta?
Nu.
Tu ai fost mereu acolo.
În fiecare idee...
...şi în fiecare decizie.
Desigur, dacă nu-ţi place ceva, pot schimba.
E perfect.
Din imaginaţia ta perfectă şi irezistibilă.
Mă întreb unde naiba a întâlnit-o.
- Mai vorbim. - Bine.
Vino cu mine.
Mulţumesc.
Mi-ai văzut soţia?
Nu... nu am văzut-o de ceva timp.
- Whiskey. - E ciudat, senatorul a văzut-o aici.
Îmi doresc să fugim.
Să fugim?
Daisy, dragă, nu s-ar cuveni.
- Locuieşti în apropiere, Nick? - Chiar alături.
Serios?
Vom locui aici, în casa asta.
Noi doi.
Iubito...
...e timpul să-i spui lui Tom.
Noapte bună, domnilor!
Ce circ!
Dacă o vezi, zi-i că am căutat-o. Să nu uiţi.
Mai ştii cât de mult ne-am distrat. Nu ştiu de ce nu mai putem continua.
E cineva?
- Bună, Nicky. Aveam o discuţie. - Despre ce?
Despre diferite subiecte.
Despre viitor.
Viitorul "Colored Empires".
- Tom, te caută la petrecere... - Dle?
Dle Gatsby, e dl Sleghorn. E destul de zdruncinat.
Scuzaţi-mă.
- Nick, îi ţii tu companie? - Desigur.
Gatsby dispăruse să rezolve un fel de dispută.
Daisy a aşteptat.
Dar Gatsby nu s-a mai putut întoarce.
Pe astfel de oameni mă bazez? Auzi, erai indisponibil...
Ce se întâmplă cu tine?
- Unde ai fost? - Cu Nicky, dl Gatsby ne arăta domeniul.
Sunt sigur că s-a surmenat mult ca să adune tot circul ăsta.
Vreau să ştiu cine e şi cu ce se ocupă.
Şi cred că voi şi afla.
Iată-te! Daisy tocmai a plecat.
M-a rugat să-ţi spun că s-a simţit foarte bine.
- Nu i-a plăcut. - Bineînţeles că i-a plăcut!
Nu, nu... Nu m-a plăcut pe mine. Nu s-a simţit bine.
Mă simt distant de ea, vreau doar s-o fac să înţeleagă.
- Te referi la petrecere? - La petrecere?
Numai la asta nu-mi stă gândul.
Asta-i tot, domnilor. Mulţumesc.
Vezi tu...
Trebuie să-i spună lui Tom că nu l-a plăcut niciodată.
- Ce? - Da.
Apoi putem merge înapoi în Louisville, la casa părinţilor ei.
Părinţii ei sunt oameni încântători, băiete.
Acolo ne vom căsători.
Eu şi Daisy o vom lua de la zero, ca şi acum 5 ani.
- Eu nu i-aş cere prea mult. - Nu i-ai cere?
Nu.
Iartă-mă, băiete, dar e trist fiindcă e greu s-o fac să înţeleagă.
E aşa greu s-o conving. Toate lucrurile astea sunt pentru ea.
Dar ea vrea să plece.
- Vrea să părăsească asta. - Jay!
- Nu poţi repeta trecutul. - Nu îl pot repeta?
Nu.
Bineînţeles că poţi.
Voi aranja lucrurile cum erau înainte.
Totul e aşa confuz de atunci...
Vorbea mult despre trecut,
de parcă voia să recupereze ceva.
Dacă aş putea s-o iau de la început...
Dacă aş face asta, aş găsi-o din nou.
Unele viziuni de-ale sale interferau cu dragostea pentru Daisy.
Într-o noapte, în Louisville, acum 5 ani,
Gatsby a ajuns la casa lui Daisy din greşeală.
Prima oară când am fost la ea acasă, eram cu ofiţerii de la Camp Taylor.
Nu mai fusesem într-o casă aşa frumoasă.
Uniforma lui ascundea adevărul.
Era doar un tânăr calic cu o mare viziune despre el.
- Nu pleca, Daisy. - Nu plecam, mamă.
Sunt mulţi ofiţeri aici din familii de seamă.
Ştiam că puteam avansa pe scara succesului. Dar asta numai cu ea.
Când am sărutat-o, am ştiut...
...că voi fi mereu legat de ea.
Aşa că m-am oprit.
M-am oprit şi am aşteptat.
Am mai aşteptat un moment.
Ştia că minte lui nu va mai fi niciodată liberă şi neprihănită,
ca cea a lui Dumnezeu.
Această iubire avea să-i schimbe destinul...
...pentru totdeauna.
Apoi mi-am dat frâu liber.
Se deschisese pentru el ca o floare.
lar încarnarea era completă.
Ştiam că a fost greşeală mare din partea mea să mă îndrăgostesc.
Am doar 32 de ani,
mi-aş putea continua viaţa dacă aş putea uita că am pierdut-o pe Daisy.
Viaţa mea, băiete... Viaţa mea trebuie să fie aşa.
Trebuie să fie într-o ascensiune continuă.
Trebuie să meargă la Tom şi să-i spună că nu l-a iubit vreodată.
Trebuie să-i acord mai mult timp, băiete. Mai mult timp.
Nu-ţi face griji. O pot proteja aici.
Noapte bună, băiete.
Te înşeli în privinţa trecutului, băiete!
Te înşeli.
Toată vara a răsunat muzica la vecinul meu.
lar oamenii din grădina sa albastră se perindau precum fluturii
printre râsete, zâmbete şi cerul înstelat.
- Micul dejun? - Da, mulţumesc.
Râsete... Mulţumesc.
Erau bârfe, şampanie şi stele...
Dar...
După vizita lui Tom şi a lui Daisy, Gatsby a stins luminile una câte una.
Nu mai erau petreceri.
Daisy îl vizita în secret.
Sursa de satisfacţie din timpul verii pentru Gatsby, devenise o ameninţare.
Nu vreau să merg acasă.
Am auzit că ai concediat toţi servitorii.
Daisy mai vine câteodată
şi nu voiam să fie oameni care bârfesc până nu ne decidem ce facem.
Oraşele acestea sunt foarte apropiate, băiete.
Se va afla în ziar, înţelegi?
Aceştia sunt oameni pentru care Wolfsheim a vrut să facă ceva.
Ce diferenţă e atât cât gătesc şi fac paturile, nu?
Nick, Daisy e pregătită.
E gata, dar vrea să fii acolo, la masă.
Mâine, la casa ei.
O să vii, băiete?
Daisy are nevoie de tine.
Noi avem nevoie de tine.
Vii, băiete?
Am citit undeva că Soarele devine mai fierbinte cu fiecare an.
Stai puţin, era invers.
Soarele devine mai rece cu fiecare an.
Ce n-aş da să fiu în golf acum.
Locuiesc vizavi de tine.
Acolo.
Chiar aşa.
Văd în fiecare seară lumina de la capătul docului licărind.
Care lumină?
Dle Buchanan, eu vreau să mă apropii...
- Daisy şi cu mine... - E aşa de cald! Sunt confuză!
Ce vom face mâine şi poimâine sau în următorii 30 de ani?
- Nu fi morbidă. - Să mergem în oraş.
- Cine vrea să meargă? - În oraş?
Femeile nu înţeleg cum funcţionează chestiile alea.
Daisy?
Pari aşa calm.
Mereu arăţi calm.
Ai putea fi cap de reclamă în Times Square.
Un bărbat într-o cămaşă albastră...
I-a spus lui Gatsby că îl iubea.
Iar Tom văzuse asta.
Să mergem în oraş!
- Chiar am chef. Henry, adu maşina! - Aşa, pur şi simplu?
- Pot să fumez o ţigară mai întâi? - Ai fumat toată masa.
Hai să ne distrăm. E prea cald ca să plecăm.
A fost ideea ta grozavă. Hai să mergem cu toţii în oraş.
- M-am răzgândit, brută. - Haide, ne luăm o cameră mare la Plaza.
O frapieră cu gheaţă, o sticlă de whiskey şi ne distrăm.
Haide, a fost ideea ta.
Bine, cum vrei tu, Tom. Haide, Jordan.
Ne însoţeşti, dle Gatsby?
Două sticle de whiskey învelite într-un prosop. Haide, Nick!
Dle Gatsby, eşti bun să iei coupe-ul meu? Eu voi conduce în maşina ta de circ.
Nu cred că mai are multă benzină, băiete.
Nu, are suficientă. Dacă rămân în pană, trec pe la o farmacie de-a ta.
Am auzit că, mai nou, poţi cumpăra orice de la o farmacie.
- I-ai tu pe Nick şi Jordan. - Bănuiesc că poţi.
Ne vedem la Plaza.
Eu voi fi "bărbatul" din maşină care va fuma 2 ţigări.
Probabil crezi că-s prost, nu?
Dar, uneori, am un al 6-lea simţ care mă ghidează.
- L-am investigat puţin pe flăcăul ăsta. - Şi ai aflat că a mers la Oxford?
Oxford, New Mexico. Unde purta un costum roz, ce naiba!
Tom, aproape am rămas fără benzină.
Wilson, ce mai aştepţi? Pune nişte benzină!
Trebuie s-o fac singur?
- Crezi că am venit să admir priveliştea. - Scuze, sunt bolnav.
De ce?
- Ce s-a întâmplat? - Nu ştiu, sunt vlăguit. Am nevoie de bani.
- Ce? - Eu şi soţia mea vrem să plecăm în vest.
Soţia ta vrea asta?
Tom simţea fiorii reci ai panicii.
Amanta şi soţia sa erau ceva sigur în urmă cu o oră,
dar acum le pierdea pe ambele.
Am realizat ceva interesant în ultimele 2 zile.
Merge în vest fie că vrea sau nu.
- Cât îţi datorez? - 1,20 dolari.
Am să-ţi dau maşina. O s-o poţi lua mâine!
Ajunge!
- Mai deschide o fereastră. - Nu mai sunt.
- Atunci cere un topor. - Uită de căldură.
- Dacă te plângi, doar agravezi situaţia. - Las-o în pace, băiete.
- Asta e o expresie de suflet a ta, nu? - Care anume?
"Băiete". Unde ai auzit-o?
Tom, dacă mai împarţi insulte, plec imediat.
Dle Gatsby, am înţeles că aţi fost la Oxford.
- Nu chiar. - Eu am înţeles c-ai fost la Oxford.
- Da, am fost acolo. - Normal.
- Omul cu costum roz a fost la Oxford. - Tom!
- Am zis că am fost acolo, nu? - Am auzit. Vreau să ştiu când.
Vrei să ştii când?
Aşadar, dle Gatsby?
A fost în 1919, am stat acolo doar 5 luni,
de aceea nu mă pot numi exact un om ieşit de la Oxford.
A fost o oportunitate pentru ofiţerii care au luptat în război.
Voiam să merg şi să-I bat pe Gatsby pe spate.
Îţi pregătesc o băutură, Tom.
- Sigur te simţi prost acum. - Stai puţin.
- ÎI mai întreb pe dl Gatsby o întrebare. - Spuneţi, dle Buchanan. Chiar vă rog.
- Ce fel de râcă vrei să creezi în casa mea? - Nu cauzează nimic, tu faci asta!
- Controlează-te puţin! - Să mă controlez?
Presupun că ultima fiţă e să-l las pe dl Nimeni din Nicăieri,
să facă dragoste cu soţia mea?
Dacă asta e ideea, nu mă bag.
Mai nou, oamenii îşi bagă nasul în viaţa familiilor altora,
iar apoi dau totul peste cap şi permit mariajul între albi şi negri!
Soţia ta nu te iubeşte!
Nu te-a iubit niciodată. Mă iubeşte pe mine.
- Cred că ţi-ai pierdut minţile. - Nu, băiete.
Nu te-a iubit niciodată. S-a însurat cu tine, doar fiindcă eu eram sărac,
iar ea se săturase să aştepte. A fost o greşeală teribilă.
În adâncul inimii ei, m-a iubit doar pe mine.
- Ar trebui să mergem. - Rămâi!
- Stai jos, Daisy! - Te rog, ia un loc.
Haide, Daisy.
- Daisy... Ce se întâmplă... - Ţi-am zis adineauri ce se întâmplă.
- Asta se întâmplă de 5 ani. - Îl vezi de 5 ani?
Nu ne-am văzut. N-am putut. Dar ne-am iubit în tot acest timp.
Deci asta-i problema? Eşti nebun!
Nu pot spune ce-a fost acum 5 ani, fiindcă n-o ştiam pe Daisy atunci.
Dar să văd cum te apropii de ea, doar dacă nu eşti servitor.
În rest, totul e o minciună!
Daisy mă iubea când ne-am căsătorit şi mă iubeşte şi acum.
- Nu, îmi pare rău, dle Buchanan. - Aşa e! Ba chiar aşa e.
Şi, mai mult, şi eu o iubesc.
Te iubesc, Daisy.
Ştiu că uneori îmi mai fac de cap, dar mă întorc mereu la tine.
- Asta-i o nebunie. - În adâncul inimii, te iubesc.
Eşti dezgustător!
Ştii de ce am plecat de la Chicago?
Mă mir că atunci n-ai mai spus c-ai călcat strâmb.
Toate astea sunt de domeniul trecutului, Daisy, dragă.
Spune-i adevărul. Zi-i că nu l-ai iubit niciodată şi că...
- ...îl vei uita pentru totdeauna. - Cum aş putea să-l iubesc?
Spune-i că nu l-ai iubit vreodată şi vei scăpa de toată durerea.
Daisy... Spune-i, Daisy.
- Nu I-am iubit niciodată. - Niciodată?
- Nu. - Nu.
Nici la Universitatea Kapiolani?
Nici atunci când te-am cărat în braţe de la Punch Bowl ca să nu te uzi?
- Niciodată? - Te rog, opreşte-te.
Daisy...
Jay, vrei prea mult! Te iubesc acum, nu e suficient?
Nu pot uita trecutul. L-am iubit odată, dar te iubesc şi pe tine.
Mă iubeşti şi pe mine?
Şi asta-i o minciună! Nu ştia că mai trăieşti.
Gatsby, sunt lucruri între mine şi ea pe care nu le vei înţelege vreodată
şi pe care niciunul dintre noi nu le poate uita!
Vreau să vorbesc singur cu Daisy. Acum ai speriat-o, băiete.
Daisy...
Chiar şi singură nu pot spune că nu l-am iubit pe Tom.
- Bineînţeles că n-ai putea! - De parcă te-ar interesa.
Normal că mă interesează!
- De acum voi avea grijă de tine. - Nu vei mai avea grijă de Daisy!
- Te părăseşte. - Prostii!
- Ba plec! - Nu, nu, nu mă părăseşte.
Nu pentru un escroc, ca tine.
Cine eşti mai exact, dle Gatsby? M-am interesat puţin de afacerile tale.
- Eşti prieten cu Wolfsheimovih. - Te rog, hai să mergem acasă.
El şi Wolfsheim au cumpărat multe farmacii
şi au vândut alcool ilegal peste graniţă.
- Care-i problema, băiete? - Nu-mi spune mie aşa!
Afacerea cu farmacii e nimic faţă de cea cu obligaţiuni,
pe care tu şi Wolfsheim o conduci.
Prietenul tău, W. Chase, nu e prea bucuros să te vadă.
M-am gândit la asta. Cum un bancher renumit, ca Chase,
e în datorii până-n gât unui şacal, ca Wolfsheim?
- Se numeşte lăcomie, băiete. - Aşa e.
lar tu ai jumătate de Wall Street să-ţi aducă băutură în fiecare weekend.
Mă mir că nu te-a smintit şi pe tine.
- Dumnezeule, a făcut-o. - Nu are de-a face cu...
Micul tău bâlci?
Daisy...
Nu vezi ce om e ăsta.
Cu reşedinţa lui, toate petrecerile şi hainele lui colorate...
E doar un paravan pentru Wolfsheim, gangsterul.
Vrea să-şi bage ghearele într-un om respectabil, ca W. Chase.
Singurul lucru respectabil la tine, băiete, sunt banii tăi. Atât.
- Am la fel cât tine, deci suntem egali. - Nu, nu... Suntem diferiţi.
Eu, ei, ea.
Cu toţii suntem diferiţi de tine.
Ne-am născut altfel. E în sângele nostru.
Nu poţi spune, face sau fura nimic.
- O fată ca Daisy... - Taci!
Taci!
Gatsby arăta de parcă îl omorâse.
Cele mai sincere...
Îmi cer sincer scuze.
- Se pare că mi-am pierdut cumpătul. - Nu-i nimic, dle Gatsby.
Arată-ne manierele tale fine de Oxford.
Daisy, draga mea. Asta nu va afecta nimic.
Daisy... Vorbeşte cu mine, iubito.
Mi-am pierdut cumpătul, atâta tot.
A început să vorbească cu febrilitate.
Dar cu fiecare cuvânt, Daisy se închidea tot mai mult în ea.
Te rog, Tom, nu mai suport!
Duceţi-vă voi doi acasă. Luaţi maşina dlui Gatsby.
Haide. Nu te va supăra. Cred că realizează că acest flirt s-a terminat.
Daisy?!
Vreţi nişte băutură? Jordan, Nick?
- Nick? - Ce?
- Vrei? - Nu.
Tocmai mi-am amintit... Azi e ziua mea.
La mulţi ani.
30 de ani... Se mai prevedea încă un deceniu de singurătate.
Bucuria împlinirii a 30 de ani a dispărut rapid,
cât Gatsby şi Daisy conduceau în amurgul răcoros...
...către moarte.
Nu mă minţi! De unde ai luat astea?!
Mă păcăleşti pe mine, dar nu şi pe Dumnezeu! El vede totul!
Myrtle! Unde eşti?!
- Opreşte! - Iubito?!
Te rog!
Încetineşte, încetineşte. Sunt probleme pe drum.
E bine. Wilson are în sfârşit clienţi.
- Hai să vedem. - Să nu dureze mult.
Ne uităm puţin doar. Haideţi.
Dle?
- Dle, vă cer să... - Lasă-mă în pace!
Sunt bine.
O cunoşteai, nu?
Nu chiar. Nu.
O să văr rog să vă daţi înapoi.
- Ce s-a întâmplat? - A alergat în mijlocul drumului.
Nenorocitul nici n-a oprit maşina.
Am văzut-o. Era o maşină galbenă mare.
- A apărut de nicăieri. - Da, o maşină galbenă şi ciudată.
Făcută la comandă.
Nu-mi spuneţi ce maşină era... Ştiu ce maşină era.
- Wilson... Wilson, calmează-te! - Ştiu ce maşină era!
Nu vedeţi că omul are nevoie de pace şi linişte? Ascultă-mă!
Tocmai am venit de la New York.
Ştiu prin ce treci. Aşază-te!
Aduceţi-i o băutură. Maşina aceea galbenă nu era a mea!
N-am văzut-o toată după-amiaza.
- Ce culoare are maşina ta? - E albastră.
Un Coupe. tocmai am veni de la New York.
Abia acum au ajuns.
Bine.
Albastră.
Poftim.
A cui era maşina galbenă?
A unui tip, Gatsby. Jay Gatsby.
E un escroc, George. Organizează petreceri, poţi să vezi în toate ziarele.
Poate că Myrtle mă înşela cu el.
- Poate de aceea a omorât-o. - Da, poate.
Doar Dumnezeu ştie.
Trebuie să-I găsesc.
Gatsby... Trebuie făcut ceva cu tipul ăsta.
Va plăti... Va plăti cu vârf şi îndesat.
Laşul! Nici n-a oprit maşina.
Îi mai iei apărarea acum?
Ţi-am chemat un taxi, Nick. Vino şi mănâncă ceva cât aştepţi.
Nu, mulţumesc. Aştept afară.
Ce-i cu tine?
- Intră, Nick. - Nu, mulţumesc.
- E doar 21:30. - M-am săturat de toţi!
Salut, băiete.
Ce faci acolo?
- Stau aici. - Da, văd asta.
- Ai avut văzut ceva probleme pe drum? - Femeia pe care ai călcat-o e moartă!
- Mă gândeam eu, i-am zis lui Daisy... - Daisy?
Tu te auzi ce spui? Cum ai putut să faci asta? Ce-i cu tine?
- Eşti doar un laş! - Te rog nu mai urla aşa!
- Nu mai are rost. - Nu mai are rost?!
- Dar femeia aceea? - A murit instantaneu.
- Da, ai nenorocito! Am văzut. - Înţeleg!
E vina mea! A ieşit deodată în cale, părând că vrea să vorbească cu noi.
Totul s-a întâmplat repede!
- A încercat să... - Ea?
Daisy era la volan?
Nu, am...
După ce am părăsit New York-ul, era foarte neliniştită.
Credeam că dacă conduce ea îşi va mai reveni din starea aceea.
Dar femeie asta a ieşit în faţa noastră.
Totul s-a întâmplat foarte repede. N-a fost vina ei.
Nimeni nu trebuie să ştie că Daisy era la volan.
- Promite-mi. - Jay...
- Du-te acasă şi odihneşte-te. - Voi aştepta aici.
- Aştept toată noaptea dacă e nevoie. - Nu, nu e o idee bună.
Dacă încearcă s-o deranjeze cu incidentul din seara asta...
- Dacă o deranjează sau brutalizează... - Tom n-o să-i facă nimic.
- Nici nu se gândeşte să-i facă rău. - N-am încredere în el!
- Nu am încredere în el! - Bine.
Aşteaptă aici. O să văd dacă se întâmplă ceva.
Faci asta pentru mine?
Mulţumesc, băiete.
Nu-ţi face griji de nimic. Mă ocup eu de toate.
Voi avea grijă de tine.
Vom pleca din oraş. Stai liniştită, totul va fi bine.
- Salut, băiete. - Jay...
- E totul bine? - Da, totul e bine.
A venit la 04:00 la fereastră.
A stat acolo...
...apoi a stins lumina, aşa că...
Îmi dai o mână de ajutor, băiete?
Ar fi trebuit să-i spun ce-am văzut,
dar abia făceam faţă şi eu.
Jay, după tot ce s-a întâmplat, trebuie să pleci.
- În noaptea asta. Îţi vor găsi maşina. - Să plec? Nu pot să plec acum.
- Nu în noaptea asta. - Îţi dai seama că o femeie a murit?
Daisy o să te sune dimineaţă,
apoi ne vom face planuri să plecăm împreună.
- Daisy... - Are nevoie de timp să digere lucrurile.
- Asta-i tot? - Vorbim! Mulţumesc.
- Îi trebuie timp să se gândească. - Nu, Jay... Daisy...
Are nevoie de timp de gândire. Va suna dimineaţă.
Aşteaptă cu mine.
Soarele mai are puţin şi răsare.
Aceea a fost noaptea în care mi-a spus, în fine, adevărul.
Pe tot.
O vreme, am crezut că am multe lucruri, dar adevărul e că sunt gol.
Cred că de aceea inventez lucruri despre mine.
Demult vreau să-ţi spun toată povestea.
Am crescut într-o sărăcie cruntă, băiete.
A spus începuturile lui umile
şi călătoria revelatoare pe care a avut-o cu Dan Cody.
Despre război, Oxford şi cum a făcut "afaceri" cu Wolfsheim.
În acea noapte am devenit conştient de speranţa de neoprit a lui Gatsby.
Am fost surprins când am aflat că mă iubea, băiete.
Era un dar pe care nu-I mai găsisem în altcineva.
N-am realizat cât de extraordinară putea fi acea fată.
Şi pe care nu cred că-I voi mai găsi în altcineva.
Mi-am imaginat viaţa alături de Daisy.
M-am gândit cum să ne căsătorim şi de unde luam bani lunar.
Ce era în scrisoare?
Motivul pentru care nu m-am putut întoarce după război,
e că i-am cerut să aştepte până devin cineva.
Dar era...
Simţeam că sunt căsătorit cu ea.
Asta a fost tot.
Toate erau pentru ea. Casa, petrecerile... Totul.
Dumnezeu vede totul.
Iertaţi-mă, dle Gatsby, apel de la Chicago.
Nu acum.
Lasă o linie deschisă pentru un apel privat.
Apel personal? Desigur.
Dle Gatsby, voi seca piscina înainte să cadă frunzele în ea.
Nu astăzi.
Nu azi. E aşa frumos.
Ştii ceva, băiete, n-am folosit piscina deloc vara asta.
Hai să înotăm. Adu telefonul la piscină.
Trebuie să plec, Jay.
- Am serviciu. - Înţeleg.
Lasă-mă să te conduc.
- O să te sun. - Aşa să faci, băiete.
Crezi că o să sune Daisy?
- Presupun. - Da.
La revedere.
Jay?
E un public zăpăcit, dar faptul că e numeros, îl face valoros.
Am fost mereu mulţumit că am spus asta.
E singurul compliment pe care i l-am adresat.
În acea dimineaţă, Wall Street-ul îşi continua ascendenţa obişnuită,
dar eu numai chef de muncă nu aveam.
Aşteptam veşti de la Gatsby.
Cât el o aştepta pe Daisy...
Reşedinţa Gatsby.
Dl Gatsby vă aştepta telefonul.
Daisy...
Alo? Alo? E totul în regulă?
Alo? Alo?
Îmi amintesc că ziua aceea a continuat cu poliţia,
fotografi şi jurnalişti de tabloide.
Titlurile erau un coşmar.
Toată vina cădea pe Gatsby... Aventura cu Myrtle, fuga de la accident...
Totul... lar eu nu puteam spune nimic,
în afară de faptul că totul era neadevărat.
Iubito, tati are grijă de fetiţele lui favorite.
- Unde mergem? - Mergem în vacanţă.
Doar tu, eu şi tati.
- Reşedinţa Buchanan. - Pot vorbi cu dra Buchanan?
- Sunt dl Carraway, vărul ei. - Dra nu e disponibilă.
Dacă vorbeşti cu ea, spune-i că înmormântarea e mâine.
- Îmi cer scuze, dle, tocmai au plecat. - Au plecat?
Ştii când se întorc?
Nu, au plecat deja.
Te rog, ştiu că ar vrea să vină. Lasă-mă să vorbesc cu ea, te rog.
Doriţi să o contactaţi?
- Nu mai am alte informaţii, dle. - Vă rog!
La revedere.
Alo?
Tom şi Daisy erau nişte oameni fără conştiinţă.
Au distrus lucruri şi oameni,
apoi s-au întors în viaţa lor nepăsătoare şi plină de bani.
Plecaţi de aici! Haideţi!
Plecaţi naibii de aici!
Am sunat, am scris şi am implorat,
dar niciunul dintre sutele de oameni care veneau la petrecerile lui,
n-au venit la înmormântare.
lar de la Daisy... nici măcar o floare.
Eu eram singurul pe care îl avea. Singurul căruia îi păsa.
După moartea lui Gatsby, New York-ul a devenit un loc bântuit pentru mine.
Acel oraş...
...cândva un miraj îmbietor de aur...
...îmi făcea silă acum.
În ultima noapte la New York,
m-am mai întors o dată la acea casă uriaşă.
Asociaţii lui Wolfsheimovi spuneau că trebuia curăţată.
Organiza petrecerile sperând că va intra într-o noapte.
- E ca un parc de distracţii. - Cum stai aici singur?
Arată minunat, nu băiete?
Muzică... apoi putem dansa toată noaptea.
Vii, băiete? Avem nevoie de tine.
- Mi-aş dori să fie aşa mereu. - Va fi.
Îmi amintesc cum am venit toţii la Gatsby şi ne-am "înfruptat" din corupţia lui.
Dar el stătea înaintea noastră, protejând un vis neprihănit.
E pentru imaginaţia ta perfectă şi irezistibilă.
Luna se ridica pe cer,
iar eu cum stăteam acolo privind lumea aceea sumbră,
m-am gândit la mirarea lui Gatsby
când a văzut prima oară lumina verde la capătul docului lui Daisy.
Ajunsese atât de departe,
iar visul lui părea aşa aproape de realitate că-l putea simţi.
Dar nu ştia că-i expirase timpul.
Gatsby a crezut în lumina verde,
viitorul orgastic care ne e înfăţişat an după an.
Ne-a fentat atunci, dar nu e nimic.
Mâine vom alerga mai repede şi ne vom întinde braţele mai departe...
...iar într-o bună dimineaţă vom continua,
precum nişte bărci împotriva curentului, renăscuţi neîncetat în trecut.
Subtitrarea: Agnes-Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania