E o slujbă la capătul lumii.
Ucid sălbăticiuni pentru o companie petrolieră.
Nu ştiu de ce-am făcut jumătate din lucrurile pe care le-am făcut.
Dar ştiu că aparţin acestui loc...
...înconjurat de cei ca mine,
foşti deţinuţi, fugari, vagabonzi şi ticăloşi...
...pleava societăţii.
Nu trece o clipă fără să mă gândesc la tine în vreun fel.
Vreau să-ţi văd faţa, să-ţi simt mâinile în mâinile mele,
să te simt lipită de mine...
Dar ştiu că asta nu va mai fi. M-ai părăsit.
Nu te pot aduce înapoi.
Mă mişc ca blestemat.
Mă simt de parcă ar fi o chestiune de timp.
Nu ştiu de ce scriu asta.
Nu ştiu ce poate ieşi din asta.
Ştiu că nu te pot aduce înapoi.
Dar nu ştiu de ce ni s-a întâmplat nouă asta.
Simt că parcă ar fi vina mea. Ghinion, otravă...
De mult nu-i mai sunt lumii de folos.
Ne încleştăm cu disperare...
Într-o ultimă încăierare.
În astă zi, viaţă sau moarte.
Haideţi! Bunurile personale şi permisele de îmbarcare, vă rog.
Se apropie furtuna. Trebuie să decolăm.
Ne daţi peste cap programul. Haideţi!
La naiba! Scuză-mă.
Îmi pare rău.
E mai frig ca niciodată.
M-am dezbrăcat să fac duş şi mi s-au făcut ţurţuri pe boaşe.
N-am crezut că-i posibil aşa ceva.
- Ai vreo prietenă în Anchorage? - Nu.
Eu am câteva. Una a făcut avort.
Cel puţin asta mi-a spus. Mă tapează de bani de atunci.
"Zdreanţo, ne-am pus-o amândoi. Facem pe din două. Cum vrei."
Sunt Flannery, Todd. Tu eşti Ahman, nu?
- Ottway. - Scuze. Ottway, da...
Eşti lunetist. Care-i cel mai mare animal pe care l-ai doborât?
Ursul brun?
Am văzut un documentar cu nemernicul ăsta gras.
Ascultă, amice, nu vreau să vorbesc. Vreau să dorm puţin.
Vreau să-mi adun gândurile. Bine?
Da, nu-i nicio problemă.
- Domnule, vă rog să staţi jos. - Da, stau.
- Îţi place rahatul ăsta? - Nu.
Eu n-am văzut-o niciodată, dar se spune că dacă o mănânci,
nu rămâi doar impotent, dar te şi otrăveşte.
- Şi duce la o reacţie alergică... - Ba nu, e exact pe dos.
Cred că are un gust de rahat.
Cine-a gustat aşa ceva? Ai văzut cum arată?
Care e celălalt lucru?
Incontinenţă.
Asta-mi aduce aminte de copilărie.
E o poveste adevărată.
Să fiu al naibii...
Ce-a fost asta?
Nu vă ghemuiţi cu capul între genunchi dacă o să se prăbuşească măgăoaia.
Închide-ţi fleoanca!
Ce-ţi veni să spui asta?
Am văzut pe Discovery că la prăbuşiri
li se rup oamenilor coloana dacă stau ghemuiţi.
Închide gura!
Ziceam şi eu...
Cine-i mai aproape de el, să-i tragă una?
Ăla ştie să piloteze sau ce?
Ce sensibili sunteţi, băieţi!
Domnişoară, ce se întâmplă?
Rămâneţi pe scaune!
Ajutor!
Cineva să mă ajute!
- Cineva să mă ajute! - Te ajut eu.
Cum naiba am căzut? Doamne! E tăiat în două!
- Nu te uita! Uită-te la mine! - Mâna şi piciorul sunt distruse!
- E bine că te dor. - E bine? Fabulos!
- Mai sângerezi pe undeva? - Nu ştiu, omule. Nu-mi dau seama.
Nu pleca! Nu mă părăsi! Unde pleci?
- Hernandez! - Trebuie s-o sun pe Vanessa.
- Trebuie să-i dau un telefon scurt. - Eşti în stare de şoc, Hernandez.
- Trebuie să te ridici şi să mă ajuţi. - Ce s-a întâmplat?
- Avionul s-a prăbuşit. - Nu, nu se poate!
Eu dormeam. Nu se poate să se fi întâmplat asta.
- Şi piloţii? - Piloţii? Ce tot spui?
Avionul e distrus. E bucăţi! Uită-te!
La naiba! Doamne!
S-a dus naibii! Nu-mi vine să cred.
- Şi oamenii? Sunt şi morţi? - Da.
Vreau să mă ajuţi să-i găsesc pe cei care n-au murit.
- Poţi merge? - Da.
Nenorocitele de telefoane nu merg!
Pierd prea mult sânge. Nu pot să pierd atâta sânge.
Ottway, ajută-l!
E imposibil să fie tot din mine. E mult prea mult sânge.
Ottway, ajută-mă. Ceva nu e bine. Nu mă simt bine...
Ceva se întâmplă...
Ascultă-mă!
O să mori. Asta se întâmplă.
Nu, stai puţin!
E în ordine. Uită-te la mine!
Nu-ţi lua privirea de la mine.
E în ordine. Nu-ţi lua privirea de la mine.
Te va cuprinde. Te va lua un val de căldură plăcută.
Te va cuprinde cu totul. E în ordine.
Lasă-ţi mintea să zboare la toate lucrurile bune.
La toate lucrurile bune.
Pe cine iubeşti?
Pe cine iubeşti, Lewenden?
- Rosie. - E fiica ta?
Da.
Las-o să-ţi umple gândurile.
E în ordine.
A murit?
A murit, nu?
- Ai simţit. - Da.
Am simţit cum s-a dus.
Suntem toţi?
- Sunteţi toţi în viaţă? - Da.
Unu, doi, trei... Suntem şapte. Da?
Bine...
Ai făcut-o. N-ai putut să-ţi ţii gura, trebuia să tot vorbeşti.
- Trebuia să mă bagi în chestia asta? - N-am făcut nimic. L-am prăbuşit eu?
- Trebuie să facem un foc. - Eu n-am făcut nimic.
Hai să adunăm ceva de ars. Scaune, bagaje, tot ce e de lemn...
- Ce faci? - Am spus că ne trebuie un foc.
Sunt -24 de grade Celsius şi temperatura scade.
Ca să nu murim. Facem un foc, apoi căutăm ceva de mâncare.
În zori ne orientăm încotro e sudul, apoi pornim la drum.
- N-o să ne găsească nimeni aici. - O să ne găsească cineva.
- Trebuie să fi pornit căutările. - Au văzut că a dispărut de pe radar.
Dacă ar trimite 50 de avioane, poate ne-ar găsi.
Dar nu le vor trimite, pentru că n-ar conta.
N-avem timp să aşteptăm unul sau două avioane pe care le vor trimite.
Şi dacă nu le pasă? Nimănui nu-i pasă de noi!
Ştiţi câte salarii vor economisi cu prăbuşirea asta?
Dacă nu ne mişcăm acum, suntem terminaţi.
Asta dacă nu vreţi să muriţi de frig, căci asta vă aşteaptă.
Fraiere, e carburant pe jos. Pleacă de acolo!
Ce de lemn! E pretutindeni.
Nu poţi arde aia. O să ne ucidă.
La naiba!
- Trebuie să facem ceva cu cadavrele. - Dă-le naibii de cadavre!
Pune mâna pe ce arde sau să ajungi şi tu un cadavru!
- Calmează-te, Rambo! - Nu-mi spune mie să mă calmez!
- Sunt peste tot. - Am găsit o carte!
Se numeşte: "Ne-am fript!" E un best-seller!
- Omule, uşurel cu aia! - De ce?
Pentru că nu vreau să iau foc!
E cineva?
Te văd! Vin!
Iisuse Hristoase!
Lasă-l în pace, nenorocitule!
- Ce era? - Te simţi bine?
L-ai văzut?
Te simţi bine?
Trebuie să plecăm de aici. Nu vă opriţi!
Mişcaţi-vă, nu staţi pe loc!
Ottway, ce naiba a fost asta?
Ce-a fost asta?
- Aţi văzut? - Am auzit. N-am văzut nimic.
Era mare!
Poate o să mă transform în vârcolac.
Stai puţin. Chestia asta nu e adevărată. Nu poate fi.
Isteţule, tu ce crezi? Serios!
Ştiam că poţi turba. Nu că-ţi cresc gheare şi colţi.
- La naiba! - Crezi că sunt mai mulţi?
Lupi? Poate. Cel mai probabil, da.
N-ar trebui să ne facem griji din cauza lor acum.
Ar trebui să ne preocupăm de găsirea hranei.
- Probabil sunt în trecere. - Stai puţin...
- Spre deosebire de ce? - Să trăiască şi să vâneze aici.
Lupii au o rază teritorială de 500 km
şi o rază pe care ucid de 50 km.
Dacă suntem aproape de vizuina lor, în această rază, vor veni după noi.
- Cum ştim dacă suntem aproape? - Nu putem şti.
Poate vor doar să se hrănească.
Sunt cadavre peste tot. Eu i-am ameninţat, ei au atacat.
Cum rămâne cu raza de acţiune? Dacă suntem înăuntru, ne vor ataca?
- Parcă lupii se temeau de oameni. - Nu şi în preajma vizuinei lor.
Atunci nu se tem de nimic.
Ce fel de lupi sunt? Cum se numesc ăia care mănâncă plante?
- Ăia nu sunt lupi. - Alea-s animale erbivore.
Aţi vrea voi.
Ai devenit marele expert de rahat al animalelor, deodată?
Sunt plătit să ucid dihăniile astea. Să le împiedic să vă ucidă pe voi.
Ştiu că se hrănesc cu oameni. Nu le pasă lor de fructele de pădure.
E miros de sânge în aer şi de moarte.
Ştiu că suntem răniţi. Simt mirosul.
Să sperăm că nu se vor pune cu noi.
Trebuie să mutăm cadavrele de aici. Apoi va trebui să găsim mâncare.
Fii atent la ăsta!
Doamne, Diaz! Nu face asta!
Am văzut aşa ceva cândva. Are o baliză cu GPS.
La naiba!
Funcţionează, omule! Transmite semnale!
- Cred că bate până la 12 km. - Aşa e. Îmi dă speranţe.
- Mi se încălzeşte sufletul. - Eşti foarte amuzant.
E frumos, prietene. E din piele de viţel. Nu e din ăla ieftin!
Nenorocitule, n-ai vrut să ne dai bonus de sărbători.
- O să-l iau pe ăsta în schimbul... - Pune-l înapoi!
Pune-l înapoi!
Nu adunăm cadavrele să le jefuim!
Ai avut noroc azi. Trebuia să fii şi tu printre morţi. Nu-ţi forţa norocul!
- Nu-ţi mai spun o dată! - Ticălosule, dă-te înapoi!
În cinci secunde o să te bat de o să te caci pe tine!
O să înghiţi o grămadă de sânge pentru un amărât de portofel!
Nu-i suport pe tipii de genul ăsta.
Mâncare chinezească.
Cred că avem destulă pileală să vă mai îmbătaţi de două ori.
- După asta vom rămâne cu toţi treji. - De acord.
Doamnelor, ce doriţi, alb sau maro?
- Ce-ar fi să-mi dai din ăla maro? - Nu e tequila, îmi pare rău.
- E bun oricum. Mersi, tataie. - De unde naiba ai luat aia?
Din chestia aia cu roţi pe ea.
Sunt o grămadă de cadavre pe aici. Sigur vrei să ştii de unde e carnea aia?
E ca în filmul ăla în care luau bucăţi îngheţate din fundul unui tip.
Accidentul de avion cu tipul din "Zi de instrucţie"?
Da, ăla. Ar fi tare amuzant.
Şi eu aş fi preferat un fund pus la frigare.
N-aţi vrea nişte penisuri pe post de hotdogi. Ar fi prea de tot.
Aş fi vrut să fi scăpat şi ceilalţi.
Aţi auzit?
Ridicaţi-vă!
Ce naiba-i asta?
Toată lumea să-şi ţină firea. Nu mişcaţi!
- Iisuse! - Priviţi-i în ochi!
De ce se apropie?
- La naiba, mă întorc la avion! - Flannery, nu mişca!
Uite ce mari sunt dihăniile astea!
Facem schimburi de câte două ore.
Voi sta eu primul. Voi mergeţi să dormiţi.
Da, de parcă am putea!
Nu te teme.
Nu ne lăsa baltă, Burke.
Voi rezista.
N-o să adorm.
Ticălosule!
Unde e copilul meu când am nevoie de el?
Iisuse!
Doamne!
Nu, nu!
La naiba! Hernandez!
L-au mâncat.
Iisuse! L-au mâncat!
Nu l-au mâncat.
L-au ucis.
Fir-ar!
Cum de n-am auzit? De câţi a fost nevoie să facă asta?
Am putea începe să săpăm, să facem un fel de apărare, deşi ineficientă.
Cum adică "apărare"?
Adică să ne luptăm cu nenorociţii ăia mari? Eşti nebun?
Vor prinde curaj. Vor începe să ne atace.
De ce ar face-o?
- Nu le facem rău, nu vor mâncare... - Suntem o ameninţare.
N-avem ce căuta aici. Asta e.
Sunt nişte copaci acolo.
Dacă ajungem acolo, s-ar putea să se retragă.
Dacă vor vedea că plecăm, ar putea s-o facă.
La naiba! "Ar putea" un rahat!
"S-ar putea"? Glumeşti?
S-au pişat în toată zona. Înseamnă că şi-au marcat teritoriul.
Nu putem aştepta, căci vom muri de foame.
E mult până la pădurea aia, dar, dacă ajungem, atunci...
Ne-am putea apăra mai bine. Am fi mai puţin expuşi. Nu ştiu.
Da, nu ştii.
Şi nimeni nu te-a făcut vreo mare sculă pe aici.
Am ajuns la punctul în care fiecare e pe cont propriu.
Ce naiba tot spui? Diaz, n-ai rezista nici cinci minute acolo.
Am scăpat din ăla! Chestia asta e un fleac.
- Voi găsi o cale de trecere. - La naiba.
Voi lua tot ce pot căra şi mă voi îndrepta spre pădure.
Dacă vreţi să mă însoţiţi, luaţi tot ce puteţi.
Nătărăi afurisiţi!
Ar trebui să strângem toate portofelele, pentru familii.
Portofelele? Am auzit "portofele"? Pot eu să le car.
Hendrick! Le cari tu?
Da, hai să mai pierdem puţin timp.
Cum rămâne cu bătaia?
Le iei portofelele!
Idioţilor!
Pentru Hernandez!
Luaţi cât mai multe puteţi.
Cât mai multe puteţi! Pierdeţi cât mai mult timp puteţi!
Eu rămân cu prietenul meu Jack Daniels.
O să pierd timpul de unul singur.
- Ce-ar fi să ne ajuţi? - Vă ajut. Mă încălzesc.
Dacă daţi de vreun prezervativ, păstraţi-l.
- Cine ştie cât voi sta cu voi, fetiţelor. - Vrei să-ţi ţii fleoanca?
Asta-i cheia supravieţuirii, flăcăi. Luaţi-le portofelele.
Hendrick!
Staţi!
Simt că ar trebui să spunem ceva. Sunt atâţia morţi...
Nu mi se pare corect să plecăm aşa de lângă cei morţi.
Nu ştiu nicio rugăciune oficială, aşa că...
Dumnezeu să-i binecuvinteze pe aceşti oameni.
Unii dintre ei au fost prietenii noştri.
Puteam să fim şi noi alături de ei.
Îţi mulţumim că ne-ai cruţat şi ne-ai ajutat.
Şi continuă s-o faci, dacă poţi.
Nu vă faceţi griji pentru mine, ticăloşilor!
N-aveţi decât să fugiţi până la pădure!
Nu, nu! Ottway!
Ajutor!
La naiba!
Hendrick!
Nu!
Vrei să ţii vreo cuvântare?
Hai să continuăm. Nu-l mai putem ajuta cu nimic.
Pădurea aia nu e cu nimic mai aproape!
Trebuie să ajungem înainte să se înnopteze.
Nu ştim dacă nu ne îndreptăm chiar spre vizuina lor.
De ce naiba n-am rămas la avion?
- Pentru că ne-ar fi înconjurat. - De unde ştim că n-o fac chiar acum?
Eşti al naibii de isteţ.
- Vom fi în mai mare siguranţă în pădure. - Da, va fi mai bine.
Pe cine naiba prosteşti? La naiba.
Ce-i aia?
- Fugiţi! - Hai, spre copaci!
Hai, hai!
- Ne împresoară! - Nu vă opriţi!
Aşteptaţi-mă!
Nu vă uitaţi înapoi! Fugiţi!
Ne ajung!
Nu vă opriţi!
- I-aţi văzut? - Unde sunt?
Ne trebuie un foc să-i ţinem la distanţă. Repede!
Lemnele-s ude.
Grăbiţi-vă!
Dă-i foc drăciei!
- Hai! - Hai, puiule! Hai!
Sper că nu-i stricată chestia asta!
- Afurisita asta nu se aprinde. - Asta e.
- Haide! - S-a aprins!
- Iisuse, hai! - E bine.
A mers.
Facem un perimetru de foc, să-i vedem pe ticăloşi înainte să ajungă la noi.
Ce naiba a fost asta?
E masculul alfa. S-au dus la el.
I-a pus capăt.
Oricare ar fi fost provocarea, masculul alfa i-a pus capăt.
Cum ne descurcăm cu ăştia?
Îi ucidem. Pe rând.
Îi împuţinăm. Asta ne fac şi ei nouă.
- Astea pentru ce sunt? - O să vă explic.
Vreau nişte bandă izolatoare. Talget, aveai, nu?
Da, era pe undeva.
Ăsta-i un cartuş de puşcă.
Ăsta e vârful băţului.
Vârful trebuie fixat pe capsă pentru a iniţia aprinderea.
Se fixează ansamblul cu bandă adezivă.
Împungeţi lupii când se apropie.
Loviţi-i cu putere.
Lăsaţi-i să se apropie cât mai mult.
Va funcţiona. E ca o suliţă cu glonţ.
După ce aţi tras, scoateţi tubul
şi tot vă rămâne ceva ascuţit cu care să-i ţineţi la distanţă.
Dacă nu vreţi să-i luaţi la pumni. Poftim.
Luaţi câte un cartuş fiecare. N-o daţi în bară. Burke!
Treceţi vârful prin foc, băieţi. Îl veţi face mai rezistent.
Chiar aşa? La asta am ajuns?
La rahaturile astea ca în "McGyver"?
Bine, aşa să fie.
Îmi plac şi mie glumele, ca oricui.
- Dihăniile alea văd bine noaptea? - Iisuse! N-am putea schimba subiectul?
Talget, tu cărai pileala aia. Hai să-i dăm cep.
- Propun să raţionalizăm ce avem. - Eu propun să mă pupi în fund.
Faci pe poliţaiul cu pileala acum?
Sunteţi plini de reguli, ordine şi tot felul de rahaturi!
Unde suntem?
Uitaţi-vă în jur.
Suntem în Oraşul Nenorociţilor, cu o populaţie de cinci, în scădere!
Ne trebuie două zile, poate trei, să ne revenim.
Cine-i la conducere acum? Nenorocitul ăsta?
Marele Vânător de Dihănii! Meşterul Beţelor pentru Lupi!
De ce ne iei încontinuu peste picior şi te plângi de tot?
Pentru că vreau să supravieţuiesc, nenorocitule!
Înţelegi asta?
Nu vreau să mă halească un nenorocit de lup în munţii ăştia.
Eşti înspăimântat.
- Poftim? - N-ai nevoie de atâtea nonsensuri.
De toate aburelile astea...
Cu ce te deranjează că eşti speriat?
Nu sunt speriat.
- Nu eşti? - Nu.
- Eu sunt îngrozit. - Îmi dau seama.
Cel puţin nu mi-e ruşine s-o recunosc. Fac pe mine de teamă.
Asta pentru că eşti un laş.
Mie nu mi-e teamă de nimic pe lumea asta.
Ai învăţat replica asta la zdup?
A scrijelit-o cineva pe peretele din camera de odihnă?
Mai bine ţi-ai măsura vorbele, nenorocitule!
Nu rezolvi niciun rahat dacă faci pe durul acum.
Nu ţi-e frică?
Eşti un prost. Mai rău, eşti un mare mincinos!
Ar fi trebuit să-ţi tai beregata în avion.
Scoală-te! Ridică-te, irlandez nenorocit!
- Vrei să ştii... - Diaz, lasă cuţitul!
Dă-te naibii de pe mine! Gura!
Gura! Iepuri fricoşi! Mi-e greaţă de voi!
Nenorocitule!
Din cauza ta a murit puştiul ăla, dar n-o să-ţi meargă şi cu mine!
Ridică pumnii şi-ţi arăt eu cum se face! Pune-te în gardă!
- Ticălosule! - Încetează cu rahatul ăsta!
Ai înţeles?
Ridică-te!
Ce naiba!
- Ce voia? - Pe tine.
Să nu-mi mai faci asta vreodată!
Clar?
N-o da în bară.
Au fost numai minciuni.
Îmi pare rău.
Lua-te-ar naiba, jivină!
Treci încoace, javră!
Diaz, cred că l-ai omorât.
Javră!
Am rămas fără o unghie.
Ăsta e cel mare? Afurisitul cel mare?
Nu e masculul Alfa. E un Omega.
Un proscris.
L-au trimis să te testeze pe tine, Diaz.
Şi am trecut testul? Am trecut naibii testul?
Câine blestemat!
Să luăm o cracă mare, să-i ascuţim capătul,
s-o vârâm în dosul dihaniei şi s-o gătim.
Apoi o vom mânca.
Lupule, nu mai eşti dur acum, nu?
- Vrei? - Nu!
- Haide. - Am deja.
- Asta e carne albă sau roşie? - E cât se poate de neagră.
Ştiu că are un gust groaznic, dar, băieţi...
E posibil ca mult timp să nu mai găsim altă carne.
Şi e plină de zgârciuri.
Are un gust de rahat, ştiu, dar mâncaţi-o, băieţi.
Are gust de rahat de câine.
Iar eu prefer pisicile.
Burke?
- Da. - Te simţi bine?
- Îmi simt capul ciudat... - Aşază-te.
Sunt puţin ameţit.
- Crezi că-s cu ochii pe noi? - Da, sunt.
Dacă voi ne atacaţi, vă atacăm şi noi.
Aţi auzit?
Nu voi sunteţi animalele!
Noi suntem animalele!
Treci încoace, jivină. Treci încoace, căţeluşule.
Da...
- Eşti scrântit. - Asta nu e normal.
Nu sunt nebun.
E dezgustător.
E dezgustător rău.
Ai încercat să-mi faci felul?
Haide, rahatule!
Se aud cum pârâie oasele, Diaz. Încetează, ajunge.
- Potaie afurisită! - Ia-l de acolo.
Bătrânul Fido vrea să meargă acasă. Vrea să-şi vadă fraţii.
Încetează!
Asta o să fac. O să te ajut să ajungi acolo.
Spuneţi-i adio, băieţi.
Ia-l înapoi, afurisitule!
Să ne continuăm drumul.
Blestemaţii ne provoacă.
Ce naiba spui, Talget?
Lupii sunt singurele animale care încearcă să se răzbune.
Nu vreau să mai aud despre afurisiţii de lupi!
O să începeţi să-i vedeţi peste tot.
- Burke, cum te simţi? - Nu pot să respir.
Nu pot să mai merg.
- Ottway, nu mai putem merge. - Nu ne putem opri.
Animalele alea ne vor împresura. Trebuie să continuăm să mergem.
Ottway, Burke suferă.
E bine aici.
- E o fundătură. - Nu ne pot ataca pe la spate.
Vor trebui să vină prin faţă.
Să facem focul.
- Drăcia aia mai funcţionează? - Până la 12.000 de metri.
Trebuia să salveze pe cineva la un moment dat, nu?
Am stat şi m-am gândit, deşi am trecut prin toate astea...
Am lovit solul cu 650 km/h.
Şi am supravieţuit.
De ce a trebuit să se prăbuşească avionul?
Poate că aşa ne-a fost predestinat sau rânduit.
De către cine? De Atotputernicul?
Povestea asta de adormit copiii?
Ce zici de norocul chior?
Flannery a supravieţuit prăbuşirii, la fel şi Hernandez.
Şi nu a contat.
Lor nu le-a păsat. Moartea tot moarte e.
Unde crezi că sunt băieţii aceia acum?
În Rai? Îşi primesc aripile?
Nu. Îţi spun eu unde sunt.
Nu sunt.
Sunt niciunde. S-au dus.
Eu nu cred asta.
Eu cred.
Aş vrea să nu o cred.
Chiar mi-aş dori să cred în lucrurile astea.
Ăsta există: frigul.
Şi ăsta există: aerul din plămânii mei.
Şi ticăloşii ăia care ne pândesc din întuneric.
Pe mine mă preocupă lumea asta, Talget, nu cealaltă.
- Şi credinţa ta? - Ce-i cu ea?
E importantă.
Emma... E cu voi, băieţi?
- E în regulă, barosane. - Era în spate. Vorbeam cu ea...
Nu e aici.
- Să-i spuneţi că sunt aici. - Desigur. Întinde-te.
Vine. Emma vine.
- I se năzar lucruri? - Halucinează. E hipoxie.
Nu-i ajunge suficient oxigen la creier.
Hipoxie... Şi noi, restul, de ce nu o avem?
Depinde de persoane. Unii nu suportă altitudinea.
- Cine e Emma? - Era sora lui.
A murit când el era mic.
Fiica mea, Mary...
Are un păr foarte lung. Aproape că i-a ajuns la talie.
De fapt, e singura regulă pe care o respectă fosta soţie:
eu sunt singurul care-i taie părul.
Face un lucru... Vine şi pluteşte deasupra mea.
Eu dorm neîntors.
Iar ea îşi flutură părul şi mă gâdilă pe faţă.
Apoi râde ca o apucată.
E un râs mai ciudat.
Când un copil începe să râdă de-a binelea...
Nu mai poate să răsufle.
Zici că e un boşorog, nu un copil.
Îmi lipseşte enorm copilul ăsta.
Aşa şi trebuie. Ştii asta?
Lucrurile din viaţa ta, oricare ar fi acelea,
te fac să-ţi doreşti următorul minut mai mult decât cel abia trecut.
Te fac să lupţi pentru el.
Eu vreau doar să mai fac sex o dată.
Mi-ai stricat povestea, ticălosule.
Nu, omule.
Eu spuneam aici o poveste inocentă despre fiica mea.
N-am vrut să-ţi stric momentul.
Dar nu pot să mor după ultima partidă oribilă pe care am avut-o.
O târfă de 53 de ani, pe jumătate eschimosă.
N-ar trebui să vorbeşti despre asta.
Avea peste 110 kg. Nu e vrăjeală.
Împărţea gonoreea ca pe un cadou.
Nu, nu, nu...
Nu-i normal.
Mă gândeam că, dacă mă curăţ, ăla ar fi cântecul meu de lebădă.
Fie şi numai pentru asta şi merită să lupţi.
Merită să lupţi.
Tatăl meu nu era prea afectuos.
Dar se comporta ca un irlandez, când îşi propunea asta.
Era beţiv, bătăuş... Toate lucrurile astea.
N-a vărsat niciodată o lacrimă. Vedea slăbiciune peste tot.
Dar îi plăceau poeziile. Le studia, cita din ele...
Probabil credea că-l făcea mai elevat.
Cred că erau modul lui de a-şi cere scuze.
Avea una agăţată deasupra biroului, în camera lui.
Abia după ce am crescut, mi-am dat seama
că el o scrisese.
Nu avea titlu. Erau patru versuri.
Am citit-o la înmormântarea lui.
Ne încleştăm cu disperare
Într-o ultimă încăierare
În astă zi, viaţă sau moarte
Sunt nori de furtună.
- E viscol? - Aşa se pare.
La ce noroc avem noi, sigur e asta.
Să-l învelim bine pe Burke şi să săpăm lângă copaci.
Zăpada e suficient de adâncă.
Mă tem să nu rămânem fără foc şi să îngheţăm cu toţii.
Burke, trezeşte-te! Trezeşte-te!
Haide, Burke, ridică-te! Trezeşte-te!
Trezeşte-te!
Trezeşte-te imediat!
Nu te teme.
Ce e?
Băieţi, ridicaţi-vă.
Ce e? Ei sunt?
Sunt urme de ferăstrău.
Copacii ăştia au fost tăiaţi.
Se aude o apă? Pare a fi un râu.
Cred că glumeşti!
Râul trebuie să fie mărişor, dacă-l auzim tocmai de aici.
Dacă mergem de-a lungul râului, avem şanse mai mari să găsim adăpost.
- Cine coboară acolo? - Eu nu pot să fac aşa ceva.
Nu ne putem întoarce, sub nicio formă.
- Dar copacii aceia... - Ce copaci?
Cei de colo.
Dacă întindem un fel de coardă şi o fixăm aici şi acolo,
putem traversa pe ea.
Băieţi, alegerea e simplă: lupii sau copacii.
Doar nu vrei să sărim de pe stâncă.
E o idee. Nu am spus că e şi bună.
Vrea să sărim de pe stâncă.
Ar putea deveni o poveste numai bună de spus la petreceri.
Cu o fată drăguţă pe genunchi.
- Eşti gata? - Da.
Să nu te arunci în fugă, lansează-te din salt.
Vei cădea în gol 10 metri, dar vor părea 10.000.
Ăsta numeşti tu un discurs de îmbărbătare?
Când se va întinde coarda, o vom elibera câte puţin,
să nu te loveşti prea tare.
- Tu doar să ajungi acolo. - Văd eu cum fac.
E un mod grozav de a muri, frăţioare.
Mai bine să cazi în gol, decât să te înhaţe lupii, nu?
Sper să fie ceva acolo jos.
- La naiba! - Nu, nu, nu!
Care dintre voi, nemernicilor...
Ridică-mă!
Trage-mă!
Hendrick!
Hendrick, eşti acolo?
- Da, sunt teafăr! - A reuşit!
Vrea cineva să traverseze primul?
Talget? Diaz?
Mă duc eu.
Să nu stai acolo prea mult timp.
Hendrick, asigură-te că e prinsă bine!
E prinsă bine, dar nu ştiu cât va rezista!
Nu mai pierdeţi vremea acolo!
- Eşti bine? - Du-te tu.
- Şi mâna ta? - N-am nimic.
Du-te tu şi strigă-mă dacă se întâmplă ceva.
Urăsc înălţimile. Mă termină.
Atunci, du-te tu, iar eu mă asigur...
Nu, nu... Sunt în regulă. Traversează tu.
Am nevoie de un minut, să mă adun.
Gata, puteţi să traversaţi!
Vin!
Traversez acum!
Haide, poţi să faci asta.
Haide.
Talget, eşti gata?
Talget, nu te prosti! Mişcă!
Talget!
Bună, puiule!
Te iubesc, tati.
- Dumnezeule, nu! - Îl ucid!
Coborâţi la el!
Talget!
- L-au luat! - Nu...
- Talget! - L-au luat.
Genunchiul meu... Afurisitul de genunchi.
Ne omoară pe rând. Unul câte unul.
S-a zis cu mine! Genunchiul meu!
- Să te ridicăm. - Nu pot...
Nu ne vor lăsa să plecăm, nu-i aşa?
Ce faci?
Rahat!
Lăsaţi-o baltă.
Am terminat ultimul strop de energie.
Sunt istovit.
Vreau doar să mă aşez.
Vreau... să termin cu prostia asta.
Gleznele mele sunt terminate.
- Diaz, nu te aşeza. - Ştiu.
Nu vreau să mă cert cu voi. Vreau doar să mă odihnesc.
Acum am văzut limpede.
Sunt terminat.
Hai, omule, ridică-te.
Ar putea fi o cabană în aval, chiar acolo.
Sunt cel puţin 1,5 km, frate.
Nu pot merge până acolo.
Nu pot merge nici 15 metri.
Dă-o naibii...
Am încercat.
Ce naiba, omule? Tu vorbeşti serios?
Chiar credeam că ceasul ăsta va funcţiona.
"Las-o să te cuprindă..."
I-ai spus lui Lewenden în avion că-l va cuprinde.
Moartea.
E cald în iad.
- Aşa o fi? - Da.
Îl cărăm. Facem o targă şi o târâim pe gheaţa de la mal.
Eu nu plec nicăieri, Hendrick.
Nu vreau.
Nu trebuie.
Ce dracu' e cu tine?
Asta e tot? O să rămâi acolo? Asta îţi doreşti?
Da.
După câte primejdii am biruit?
Tocmai de aceea.
Ce mă aşteaptă pe mine acolo?
Ziua stau pe o foreză.
Noaptea mă îmbăt.
Asta e viaţa mea.
Întoarce-te şi priveşte asta.
Simt că atât mi-a rămas.
Cum găsesc ceva mai bun de atât?
Când va fi mai bine?
Nu pot explica.
Nu-mi găsesc cuvintele.
Prenumele meu e John.
Prenumele meu e Pete.
Pete... Arăţi ca un Pete.
John Ottway.
Sigur că aşa te numeşti. Mulţumesc, John.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Noroc.
Nu mă tem.
Pot să te întreb ceva?
Da.
Unde te duceai în acea noapte?
În ultima noapte din tabără, de la bar.
Aveai puşca la tine şi ai ieşit.
- Era tura mea. - Ba nu.
Ai lucrat în acea dimineaţă, îmi amintesc.
Sunt pasăre de noapte.
Şi ţi-ai luat şi puşca?
M-ai urmărit?
Nu.
Dar nu credeam că te voi mai vedea viu.
Acolo, cu Diaz, privirea pe care a avut-o...
Am mai văzut-o doar o dată.
La tine.
În ultima noapte din tabără.
Chiar nu mai contează acum, nu?
Cred că nu.
Hendrick, fugi!
Hendrick!
Rezistă!
Haide!
Ce naiba faci?
Ţine-ţi respiraţia!
Ce naiba, ţine-ţi respiraţia!
Iisuse, te rog, nu face asta!
Fă ceva.
Impostor nenorocit ce eşti, fă ceva!
Haide, dovedeşte-o!
La naiba cu credinţa! Câştigă-Ţi dreptul!
Arată-mi ceva real!
Vreau un semn acum, nu mai târziu!
Acum!
Arată-mi şi voi crede în Tine până când voi muri!
Jur! Îţi cer ajutorul.
Îţi cer ajutorul!
Dă-o naibii, mă descurc şi singur.
Mă descurc şi singur.
Vizuina!
E vizuina lor afurisită!
Nu te teme.
Ne încleştăm cu disperare
Într-o ultimă încăierare
În astă zi, viaţă sau moarte
Traducerea şi adaptarea: catabeg & Nahrmer @ www.titrări.ro
Sincronizarea: sky @ www.titrări.ro