HOBBITUL
Traducerea şi adaptarea: redemer0 subtitrari-noi.ro/www.subtitrari-noi.ro
Dragul meu Frodo,
mă întrebaseşi odată dacă ţi-am spus totul despre aventurile mele.
Deşi îţi pot spune cu sinceritate că ţi-am spus adevărul,
pesemne că nu ţi l-am spus pe de-a întregul.
Sunt bătrân acum, Frodo.
Nu mai sunt hobbitul de odinioară.
Cred că a venit timpul să afli ce s-a întâmplat cu adevărat.
A început acum mult timp.
Într-un tărâm îndepărtat dinspre soare-răsare.
Într-un tărâm cum nu vei mai vedea în zilele noastre,
se afla oraşul Dale.
Era cunoscut în lung şi-n lat pentru negoţuri.
Aveau din belşug cărbuni şi mătăsuri.
Era un oraş paşnic şi prosper.
Acest oraş se afla la intrarea celui mai mare regat din Pământul de Mijloc:
Erebor.
Fortăreaţa lui Thrór, Regele Tărâmurilor de sub Munte.
Cel mai puternic dintre lorzii gnomi.
Thrór domnea cu convingere.
Niciodată nu se îndoia că stirpea nu îi va dăinui.
Căci obârşia îi era în siguranţă, în viaţa fiului său şi a nepotului său.
Erebor, Frodo!
Construit în adâncul muntelui,
frumuseţea acestui oraş-fortăreaţă era legendară.
Bogăţia lui zăcea în pământ.
În pietre preţioase extrase din rocă
şi în filoane bogate în aur, care curgeau ca râurile prin piatră.
Îndemânarea gnomilor era fără egal.
Creau obiecte de o frumuseţe măreaţă,
din diamante, smaralde, rubine şi safire.
Mereu săpau adânc în întuneric.
Şi acolo au găsit-o...
Inima muntelui...
Arkenstone.
Thrór a numit-o Nestemata Regelui.
A luat-o ca pe un semn că dreptul lui de a domni este divin.
Cu toţii i-au adus omagii. Până şi marele rege al elfilor, Thranduil.
Dar anii de pace şi bogăţie nu aveau să dăinuie.
Zilele au devenit mai chinuitoare, încetul cu încetul.
Iar nopţile vigilente s-au apropiat.
Râvna lui Thrór pentru aur a devenit prea aprigă.
O boală luă naştere în el.
Era o boală a minţii.
Şi, unde înfloreşte boala,
se întâmplă lucruri rele.
Primul lucru ce-l auziră a fost un zgomot ca de uragan, ce venea dinspre Miazănoapte.
Pinii de pe munte trosneau în vântul fierbinte şi uscat.
Tată, dă alarma!
- Cheamă gărzile, acum! - Ce este?
Un dragon.
Dragon!
Era un dragon de la Miazănoapte.
Smaug venise.
Mulţi au murit în acea zi.
Acest oraş nu însemna nimic pentru Smaug.
El pusese ochii pe un alt premiu.
Căci dragonii tânjesc după aur cu o râvnă întunecată şi fioroasă.
Rămâneţi pe poziţii!
Nu!
Au pierdut Erebor.
Dragonii îşi păzesc prada până la moarte.
Păstraţi-vă rândurile!
Ajutaţi-ne!
Thranduil nu voia să rişte viaţa poporului său împotriva furiei dragonului.
Nu primiseră niciun ajutor din partea elfilor în ziua aceea
sau în oricare altă zi de atunci.
Privaţi de patrie, gnomii din Erebor au cutreierat prin sălbăticie.
Un popor odată puternic fusese îngenuncheat.
Tânărul prinţ gnom lucra cu ziua în satele oamenilor.
Dar mereu îşi amintea de munţii fumegând sub lună,
de copacii care ardeau puternic ca torţele,
căci văzuse foc de dragon pe cer şi un oraş făcut scrum.
Niciodată n-a iertat şi niciodată n-a uitat.
Aici, dragul meu Frodo, apar eu.
Căci, din întâmplare, şi din vrerea unui vrăjitor,
soarta a decis ca eu să iau parte la această poveste.
A început... Ei bine, a început aşa cum te-ai aştepta.
Trăia odată, într-o groapă în pământ, un hobbit.
Nu era o groapă murdară şi umedă, plină cu râme şi mirosuri neplăcute.
Era o gaură de hobbit.
Asta înseamnă mâncare bună, o gazdă primitoare
şi toate conforturile unei case.
Sync: Alex Ciobanu Subtitrări-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Mulţumesc.
Ce e asta?
E ceva personal. Nu pune mâna pe ea!
- Încă nu e gata. - Pentru ce nu e gata?
Pentru a fi citită.
Ce sunt astea?
Răspunsuri la invitaţiile la petrecere.
Măi să fie! Este astăzi?
Cu toţii au spus că vin, în afară de familia Sackville Baggins.
- Cer să-i inviţi personal. - Aşa zici? Peste cadavrul meu.
Pesemne că le-ar conveni.
Par a crede că ai tunele pline ochi cu aur.
Era doar un cufăr mic, nu era plin ochi.
Şi încă miroase a trol.
Ce faci acolo?
Iau măsuri de precauţie.
- Am prins-o odată furând argintăria. - Pe cine?
Pe Lobelia Sackville-Baggins. Şi-a băgat în buzunar toate lingurile mele.
E o femeie îngrozitoare. Să fii cu ochii pe ea după ce...
După ce eu...
Ce o să faci?
Nimic... nimic.
Ştii, unii încep să-şi pună întrebări în legătură cu tine, unchiule.
- Ei cred că devii ciudat. - Ciudat?!
- Antisocial. - Antisocial?! Eu?! Prostii!
Fii flăcău bun şi pune asta pe poartă.
NU INTRAŢI, DECÂT DACĂ SUNTEŢI INVITAŢI
- Crezi că o să vină? - Cine?
Gandalf.
N-ar rata el o şansă de a-şi aprinde artificiile.
O să ne ofere un spectacol pe cinste, ai să vezi.
- Bine, am plecat. - Încotro?
În pădurea Eastfarthing. Vreau să-i fac o surpriză.
Du-te, atunci! N-ai vrea să întârzii.
Nu-i place când întârzie lumea. Nu că aş fi întârziat eu vreodată.
Pe vremea aceea ajungeam mereu la timp.
Eram foarte respectat.
Şi nimic neaşteptat...
... nu s-a întâmplat vreodată.
O CĂLĂTORIE NEAŞTEPTATĂ
60 DE ANI MAI DEVREME
- Bună dimineaţa. - Ce voieşti a zice?
Îmi urezi o dimineaţă bună sau e bună, fie că eu doresc asta sau nu?
Sau poate voieşti a zice că te simţi bine în dimineaţa aceasta.
Sau zici doar că e o dimineaţă în care poţi să fii bun?
Cred că toate laolaltă.
- Te pot ajuta cu ceva? - Asta rămâne de văzut.
Caut pe cineva care să mi se alăture într-o aventură.
O aventură?!
Nu cred că e cineva la Soare-Apune de Bree, care să fie interesat de aventuri.
Sunt neplăcute, deranjante şi inconfortabile.
Şi te fac să întârzii la cină.
Să ai o dimineaţă bună!
N-am crezut c-o să apuc ziua în care să fiu ignorat de fiul Belladonnei Took,
de parcă aş vinde nasturi din uşă în uşă.
Poftim?
Te-ai schimbat, şi nu înspre bine, Bilbo Baggins.
Scuză-mă, te cunosc?
Îmi ştii numele, deşi nu-ţi mai aminteşti că eu îl port.
Eu sunt Gandalf! Iar Gandalf înseamnă...
Eu!
Doar nu Gandalf vrăjitorul pribeag, care făcea artificiile acelea excelente?
Bătrânul Took le aprindea în ajunul solstiţiului de vară.
Nu ştiam că încă te mai ocupi de aşa ceva.
- Şi cu ce ai vrea să mă ocup? - Păi...
Mă bucur să aflu că îţi aminteşti ceva despre mine.
Chiar dacă îţi aminteşti doar de artificiile mele.
Să ne decidem. O să fie foarte bine pentru tine.
Şi foarte nostim pentru mine.
- Am să le dau de ştire şi celorlalţi. - Cui? Nu! Nu!
Noi nu vrem aventuri aici.
Mulţumesc. Astăzi nu.
Te sfătuiesc să încerci după deal sau peste rău.
Să ai o dimineaţă bună!
Dwalin, la dispoziţia dumitale.
Bilbo Baggins... la dispoziţia dumitale. Ne cunoaştem?
Nu.
- Aici se ţine? - Ce anume?
Cina. A spus c-o să avem de-ale gurii.
Cine a zis?
E foarte bun. Mai ai?
Cum?
Da, da...
Serveşte-te.
Nu mă aşteptam să am musafiri.
E cineva la uşă.
Balin, la dispoziţia dumitale.
- Seara bună! - Da, chiar este.
Deşi cred că o să plouă mai târziu.
Am întârziat?
Pentru ce anume?
Seara bună, frate!
Pe barba mea! Eşti mai scund şi lat faţă de ultima oară când ne văzusem.
Mai lat, nu mai scund. Şi destul de ager pentru amândoi.
Scuzaţi-mă, nu doresc să vă întrerup, dar nu cred că sunteţi unde trebuie.
- Ai mâncat? - Nu că nu mi-ar plăcea musafirii.
Îmi plac musafirii ca oricărui hobbit.
Dar mi-ar plăcea să-i cunosc, înainte de a veni în vizită.
- Ce-i asta? - Nu ştiu. Cred că-i brânză albastră.
- Are găuri şi mucegai. - Problema este că...
Nu vă cunosc pe nicicare. Câtuşi de puţin.
Nu vreau să fiu necioplit, dar trebuia să vă zic.
Îmi pare rău.
Îţi acceptăm scuzele.
Umple-o, frate, nu te zgârci.
Fili şi Kili, la dispoziţia dumitale.
- Dumneata trebuie să fii domul Baggins. - Nu. Nu puteţi intra. Aţi greşit casa.
- Cum?! S-a anulat? - Nouă nu ne-a spus nimeni.
- Nu s-a anulat nimic. - Ce uşurare!
Ai grijă cu astea, abia ce au fost ascuţite.
E frumoasă casa! Dumneata ai construit-o?
Nu, e în familie de ani de zile.
Aia e lada de zestre a mamei mele! Te rog să nu te ştergi!
- Fili, hai de ne ajută! - Domnule Dwalin!
Hai să scoatem masa, n-o să încapă toată lumea.
Toată lumea?! Câţi mai sunt?
Nu!
Nu, nu! Nu-i nimeni acasă!
Plecaţi şi deranjaţi pe altcineva!
Sunt prea mulţi gnomi în sufrageria mea!
Dacă asta-i gluma unui tolomac,
nu pot să zic decât că este de prost gust.
Gandalf...
Alea sunt ale mele! Nu-mi lua vinul!
Pune aia înapoi!
Nu umbla la gem! Pardon! Scuză-mă, nu crezi că e prea mult?
- Ai cuţit de brânză? - Cuţit?! Mănâncă o roată întreagă.
Nu! Ăla e scaunul bunicului Mungo. La fel şi acela. Du-l înapoi.
E antic, nu e de stat pe el.
Aia nu e un suport de pahar. Lasă harta jos!
Scuzaţi-mă, domnule Gandalf, vă pot tenta cu o ceaşcă de ceai de muşeţel?
Nu, mulţumesc, Dori. Cred că am să servesc puţin vin roşu.
Fili, Kili,
Oin, Gloin,
Dwalin, Balin,
Bifur, Bofur, Bombur, Dori, Nori.
- N-o să-mi iei roşiile! - Ori!
Ai mare dreptate, Bifur.
Se pare că lipseşte un gnom.
Întârzie. A pornit spre Miazănoapte la un sfat cu semenii noştri. O să vină.
Domnule Gandalf! Un pahar micuţ de vin roşu, aşa cum aţi cerut.
Are un buchet fructuos.
Noroc!
Prinde!
Cine vrea bere? Luaţi de aici.
Mai vrei să bei? Ia de aici.
Ăla e un milieu, nu un ştergar!
- Dar e plin de găuri. - Aşa şi trebuie, e croşetat.
Crochetul e un joc frumos! Dacă ai biluţe pentru el.
Nu-i mai suport!
Dragul meu Bilbo, ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat? Sunt înconjurat de gnomi.
- Ce caută aici? - Sunt o adunătură de veselie.
- Odată ce te obişnuieşti cu ei. - Nu vreau să mă obişnuiesc cu ei!
Mi-au distrus bucătăria. Au făcut noroi pe covor.
Mi-au prădat cămara.
Nici nu-ţi mai zic ce au făcut în baie. Au distrus toaleta.
Nu înţeleg ce caută în casa mea.
Scuză-mă! Îmi pare rău că te întrerup.
- Ce să fac cu farfuria mea? - Dă-mi-o mie, Ori.
Alea-s farfuriile mamei mele! Au o vechime de peste o sută de ani!
Nu mai faceţi asta! O să le tociţi!
Aţi auzit, băieţi? A zis că o să tocim cuţitele.
Toceşte cuţitele şi îndoaie furculiţele,
Sparge sticlele şi arde dopurile,
Ciobeşte paharele şi sparge farfuriile,
Asta urăşte Bilbo Baggins
Scoate untura şi calcă pe ea,
Lasă oasele pe saltea,
Toarnă laptele în cămară,
Aruncă cu vin pe fiecare uşă
Pune cioburile într-un bol pe foc
Zdrobeşte-le cu un par
De sunt întregi când ai terminat
De-a dura pe hol le-ai şi dat
Asta urăşte Bilbo Baggins
A sosit.
Gandalf!
Parcă ai zis că locul ăsta o să fie uşor de găsit.
M-am pierdut pe drum de două ori.
Nici nu v-aş mai fi găsit, de nu era semnul acela pe uşă.
Semn? Nu e niciun semn pe uşă. Am vopsit-o acum o săptămână.
Este un semn. Eu însumi l-am făcut.
Bilbo Baggins, permite-mi să ţi-l prezint pe liderul Companiei noastre,
Thorin Scut-de-Stejar.
Deci el e hobbitul.
Spune-mi, domnule Baggins, ai luptat la viaţa ta?
- Poftim? - Topor sau sabie? Ce armă preferi?
Mă pricep la aruncat castane, dacă chiar vrei să ştii.
Dar nu văd ce importanţă are asta.
Mă gândeam eu. Arată mai degrabă ca un băcan, decât ca un hoţ.
Ce veşti ai de la sfatul din Ered Luin?
- Au venit cu toţii? - Da, fiecare gnom din cele 7 regate.
Şi ce au zis cei din Dealurile de Fier?
Ne sunt alături?
Nu vor veni.
Spun că această misiune e numai a noastră de purtat.
Plecaţi într-o misiune?
Bilbo, dragul meu prieten, hai să facem puţină lumină.
Departe, înspre Soare-Răsare, peste munţi şi râuri,
peste păduri şi zone sterpe,
se află un singur pisc solitar.
Muntele Singuratic.
Oin a citit semnele, iar semnele spun că a venit timpul.
S-au văzut corbi zburând înapoi înspre munte, aşa cum a fost prezis.
Când pământurile de odinioară vor fi din nou ale Ereborului,
domnia bestiei va lua sfârşit.
- Ce bestie? - Vorbeşte despre Smaug cel Teribil.
Cea mai mare calamitate din veacul nostru.
Poate să zboare şi să scuipe foc.
Are dinţii ascuţiţi ca lamele şi ghearele precum cârligele.
- Îi plac metalele preţioase. - Ştiu ce e acela un dragon.
Eu nu mă tem! Am să merg!
O să-i dau dragonului să simtă fier de gnom.
Stai jos!
Va fi dificil chiar şi cu o armată în spate.
Suntem doar 13 la număr. Şi nu 13 dintre cei mai buni.
Nici dintre cei mai breji.
- Pe cine faci tu greu de cap? - Ce a spus?
Suntem noi puţini la număr,
dar suntem luptători, fiecare dintre noi!
Şi uiţi că avem un vrăjitor cu noi.
Gandalf a răpus sute de dragoni la vremea sa.
- Eu n-aş spune că... - Atunci câţi?
- Poftim? - Câţi dragoni ai răpus?
Haide! Spune-ne un număr.
Scuzaţi-mă... Vă rog...
Linişte!
Dacă noi am văzut semnele, nu credeţi că şi alţii le-au văzut?
Au început să se împrăştie zvonuri. Dragonul Smaug n-a fost văzut de 60 de ani.
Privirile sunt îndreptate înspre Soare-Răsare, către munte.
Judecă, se întreabă, socotesc riscul.
Pesemne că marea bogăţie a poporului nostru zace neprotejată.
Stăm cu mâinile în sân în timp ce alţii iau ce-i al nostru
sau profităm de ocazie pentru a recuceri Erebor?
Ai uitat că porţile sunt ferecate.
Nu avem nicio cale de intrare în munte.
Dragul meu Balin, asta nu e pe de-a întregul adevărat.
Unde ai găsit-o?
Mi-a fost dată de Thráin, tatăl tău, ca s-o păstrez în siguranţă.
Este a ta acum.
Dacă există o cheie, trebuie să existe şi o uşă.
Runele acestea vorbesc despre un pasaj ascuns către sălile de jos.
Mai există o cale de intrare.
Dacă o putem găsi. Uşile gnomilor sunt invizibile când sunt închise.
Răspunsul zace ascuns în harta asta, iar eu nu am dibăcia de a-l găsi,
dar sunt alţii în Pământul de Mijloc care îl pot afla.
Pentru sarcina la care mă gândesc trebuie să ne facem nevăzuţi
şi să lăsăm frica în urma noastră.
Dar, dacă suntem atenţi şi chibzuiţi, cred că vom izbuti.
De aceea avem nevoie de un hoţ.
De unul bun, chiar! De un expert, îmi închipui.
Şi eşti aşa ceva?
Ce să fiu?
A spus că e un expert!
Eu? Nu, nu! Nu sunt hoţ.
N-am furat nimic în viaţa mea.
Mă tem că trebuie să fiu de acord cu domnul Baggins.
Nu are stofă de hoţ.
Da, în sălbăticie nu e loc pentru plăpânzi care nu se pot lupta sau apăra.
Ajunge! Dacă eu zic că Bilbo Baggins este un hoţ, atunci asta este!
Hobbiţii sunt foarte sprinteni.
Pot trece neobservaţi de multe făpturi, dacă aşa voiesc.
Şi, în timp ce dragonul este obişnuit cu mirosul de gnom,
mirosul de hobbit îi este necunoscut, ceea ce ne oferă un avantaj.
M-ai rugat să găsesc al 14-lea membru, iar eu l-am ales pe domnul Baggins.
E în stare de mai multe decât pare.
Şi are mai multe de oferit decât ştiţi voi.
Chiar şi decât ştie el.
Trebuie să ai încredere în mine.
Prea bine. Facem cum zici tu.
- Nu, nu! - Daţi-i contractul.
- Thorin, plecăm! - Te rog!
Sunt doar lucrurile obişnuite. Un rezumat al cheltuielilor de buzunar.
Durată, remuneraţie, pregătirile pentru înmormântare.
Şi aşa mai departe.
Pregătiri pentru înmormântare?
- Nu-i pot garanta siguranţa. - Am înţeles.
Şi nici nu voi fi responsabil pentru luptele sale.
De acord.
Plata la livrare. Până la, şi nu peste, 14% din profitul total, dacă este cazul.
Mi se pare cinstit.
Nu suntem răspunzători de rănile suferite, inclusiv de...
...tortură,
eviscerare...
Incinerare?!
Da. Îţi topeşte carnea de pe oase într-o clipită.
- Eşti bine, flăcău? - Da.
- Îmi vine să leşin. - Gândeşte-te la un cuptor cu aripi.
Da... am nevoie de o gură de aer.
O străfulgerare, o durere arzătoare şi puf! Ai ajuns un morman de cenuşă.
Nu!
Ai fost de mare ajutor, Bofur.
O să-mi revin. Lăsaţi-mă să stau puţin în tihnă.
Ai stat în tihnă prea multă vreme!
Ia spune-mi!
De când au devenit atât de importante milieurile şi vasele mamei tale pentru tine?
Eu îmi amintesc de un tânăr hobbit care mereu căuta elfi prin păduri.
Care stătea afară până târziu.
Intra după lăsarea serii, lăsând urme de noroi, rămurele şi licurici.
Un tânăr hobbit căruia i-ar fi plăcut să afle ce zace după graniţele Comitatului.
Lumea nu se află în cărţile şi hărţile tale.
Este acolo, afară.
Nu pot să mă iau să plec în necunoscut. Sunt un Baggins...
... din Fundătură.
Eşti şi un Took.
Ştiai că stră-stră-stră-stră unchiul tău Răget-de-Taur Took era aşa mare la stat,
încât putea călări un cal adevărat?
Să ştii că putea!
În bătălia de la Câmpiile Verzi a atacat rândurile goblinilor.
A dat atât de tare cu parul, încât a retezat capul regelui goblinilor
şi a zburat 90 de metri prin aer, aterizând într-o vizuină de iepure.
Şi astfel a câştigat bătălia şi, totodată, a inventat şi golful.
Cred că ai născocit isprava asta.
Toate poveştile bune merită a fi înflorite puţin.
Şi tu o să ai ce povesti când te vei întoarce.
Îmi poţi făgădui că mă voi întoarce?
Nu. Şi, de te vei întoarce,
nu vei mai fi acelaşi hobbit.
Aşa credeam şi eu.
Îmi pare rău, Gandalf, nu pot accepta.
Nu sunt hobbitul pe care îl cauţi.
Se pare că am rămas fără hoţ.
Pesemne că o fi mai bine. Soarta ne-a fost mereu potrivnică.
Până la urmă, ce suntem?
Negustori, mineri, tinichigii, jucărieri.
- Nimic de legendă. - Sunt şi câţiva războinici printre noi.
Războinici bătrâni.
Aş lupta mai degrabă cu oricare dintre ei decât cu armata din Dealurile de Fier.
Când i-am chemat, mi-au sărit în ajutor.
Loialitate, onoare, o voinţă puternică...
Nici nu cer mai mult.
Nu trebuie să faci asta. Ai de ales.
Te-ai descurcat onorabil faţă de poporul nostru.
Ne-ai construit o nouă viaţă în Munţii Azurii.
O viaţă paşnică şi cu bogăţii.
O viaţă care valorează mai mult decât tot aurul din Erebor.
De la bunicul meu, la tatăl meu, cheia mi-a ajuns în posesie.
Au visat la ziua în care gnomii din Erebor îşi vor revendica pământurile.
Nu avem de ales, Balin.
Cel puţin nu eu.
Îţi suntem alături, flăcău.
Ne vedem în zori.
Departe, peste munţii fumurii,
Spre hrube vechi şi ocne adâncate,
În zori pleca-vom spre a scormoni
Comorile de aur fermecate.
Se încovoiau pe munte brazii,
În noapte gemea vântul prin pustii,
Se-mprăştiau văpăi şi flăcări, iară pomii
Ardeau precum nepământeşti făclii.
E cineva?
- Domnule Bilbo, încotro? - Nu pot sta la sfat, am întârziat!
- Unde? - Plec într-o aventură.
Staţi! Staţi!
M-am iscălit.
Totul pare a fi în regulă.
Jupâne Baggins, bine ai venit în Compania lui Thorin Scut-de-Stejar.
- Daţi-i un ponei. - Nu, nu vă osteniţi.
Sunt sigur că pot ţine pasul cu voi pe jos.
Am avut parte de umblat la viaţa mea.
Odată am ajuns chiar şi până la Frogmorton.
Haide, Dori, plăteşte!
Pentru ce a fost asta?
Au pus rămăşag dacă vei veni sau nu.
Cei mai mulţi au crezut că nu vei veni.
Tu ce ai crezut?
Dragul meu flăcău, nicio clipă nu m-am îndoit de tine.
Am alergie la părul de cal.
Staţi! Opriţi-vă!
Opriţi-vă! Trebuie să facem cale întoarsă.
- Ce s-a întâmplat? - Mi-am uitat batista.
Uite! Foloseşte asta.
Să purcedem!
Va trebui să te descurci fără batiste de buzunar
şi fără multe alte lucruri, Bilbo Baggins, până ajungem la finalul călătoriei.
Te-ai născut printre colinele şi pârâurile din Comitat.
Casa ţi-a rămas în urmă.
Lumea este în faţa ta.
Bună, fetiţo. Cine e o fetiţă bună?
Asta-i micul nostru secret, Myrtle. Să nu spui nimănui.
- Ce a fost asta? - Orci.
Orci?
Spintecători. Sunt cu zecile. Pământurile de Jos sunt pline de ei.
Atacă în toiul nopţii, când toată lumea doarme.
Rapid şi încet, fără ţipete, doar mult sânge.
Vi se pare amuzant?
Luaţi în derâdere atacurile orcilor de pe timp de noapte?
- N-am vrut să insinuez nimic. - Normal că nu. Nu ştii nimic despre lume!
Nu-l băga în seamă, flăcău.
Thorin e cel mai îndreptăţit dintre toţi să urască orcii.
După ce dragonul a pus stăpânire pe Muntele Singuratic,
regele Thrór a încercat să redobândească vechiul regat al gnomilor: Moria.
Dar duşmanii noştri ajunseseră primii.
Moria a fost asediată de legiuni de orci,
conduse de cel mai mârşav dintre cei din rasa lor:
Azog Pângăritorul.
Uriaşul orc palid
jurase să nimicească stirpea lui Durin.
A început...
... decapitându-ne regele.
Nu!
Thráin, tatăl lui Thorin, a înnebunit de inimă rea.
A dispărut. Nu ştim dacă a fost luat prizonier sau ucis.
Am rămas fără lider,
am fost înfrânţi, iar moartea ne bătea la uşă.
Şi, atunci, l-am zărit.
Pe tânărul prinţ gnom înfruntând orcul palid.
Şi-a înfruntat de unul singur cumplitul adversar.
Armura îi era slăbită.
Mânuia doar o creangă de stejar pe post de scut.
Azog Pângăritorul aflase în acea zi
ca stirpea lui Durin nu poate fi atât de uşor de nimicit.
Forţele noastre s-au regrupat
şi au împins orcii înapoi.
Şi duşmanul nostru fusese înfrânt.
Dar nu ne-am ospătat şi nici n-am cântat de bucurie în seara aceea.
Au murit mai multe trupe decât am putut număra.
Doar o mână de gnomi au supravieţuit.
Şi mi-am zis în gând atunci:
"Uite-l pe cel pe care l-aş urma."
"Uite-l pe cel pe care l-aş putea numi rege."
Dar orcul palid?
Ce s-a întâmplat cu el?
S-a târât înapoi în văgăuna de unde a ieşit.
A murit din cauza rănilor, acum mult timp.
Dă de ştire stăpânului.
Am găsit gnomii!
Domnule Gandalf, nu poţi face ceva cu potopul ăsta?
Plouă, jupâne gnom.
Şi va ploua în continuare până când va trece.
Dacă vrei să schimbi vremea, găseşte-ţi al vrăjitor.
- Mă sunt alţi vrăjitori? - Ce?
Suntem cinci. Cel mai mare în ordin este Saruman cel Alb.
Apoi mai sunt cei doi Albaştri.
Am uitat cum îi cheamă.
- Şi cine e al cincilea? - Radagast cel Cafeniu.
Şi el e un vrăjitor măreţ sau...
... e mai degrabă ca tine?
Aş zice că e un mare vrăjitor, în felul său.
E un suflet blând, care preferă compania animalelor.
Veghează pădurile dinspre Soare-Răsare.
Şi e bine, căci răul mereu va căuta să se stabilească în lumea asta.
Nu e bine! Ne e deloc bine!
Sebastian!
Măi să fie!
Înapoi! Lăsaţi-l să respire!
Nu înţeleg de ce nu are efect. Doar nu-i vrăjitorie.
Vrăjitorie!
Dar chiar asta este!
E magie neagră şi puternică!
De unde au mai apărut şi creaturile acelea îngrozitoare?
De la vechea fortăreaţă? Arată-mi.
Înnoptăm aici.
Fili, Kili, aveţi grijă de ponei. Staţi aproape de ei.
Aici locuiau un fermier şi familia sa.
Oin, Gloin, faceţi focul.
Cred că ar fi mai înţelept să ne continuăm drumul.
Ne putem îndrepta spre Valea Ascunsă.
Ţi-am zis deja. Nu mă voi apropia de locul acela!
De ce? Ne-ar putea ajuta elfii.
Putem primi hrană, un loc de odihnă, sfaturi.
- N-am nevoie de sfatul lor. - Avem o hartă pe care n-o putem citi.
- Stăpânul Elrond ne poate ajuta - Să ne ajute?
Ce ajutor am primit din partea elfilor când dragonul a atacat Erebor?
Orcii prădau Moria. Ne profanau sălile sacre.
Elfii au stat cum mâinile în sân.
Iar tu îmi zici să cer ajutor de la cei care mi-au trădat bunicul?
- Şi tatăl? - Tu nu eşti ca tatăl şi bunicul tău.
Nu ţi-am dat harta şi cheia ca să te agăţi de trecut.
Nu ştiam că sunt ale tale ca să mi le dai.
S-a întâmplat ceva? Gandalf, unde mergi?
Să caut compania singurului om care are puţină minte pe aici.
- Cine e acela? - Eu însumi, domnule Baggins.
M-am săturat de gnomi pentru o zi.
Haide, Bombur, suntem hămesiţi.
Se mai întoarce?
- A plecat de mult timp. - Cine?
- Gandalf. - E vrăjitor. Face ce-i pofteşte inima.
Fă-ne o favoare şi du astea flăcăilor.
Termină! Ai mâncat destul!
- Care-i baiul? - Trebuia să avem grijă de ponei.
Doar că am dat peste o mică problemă.
- Aveam 16. - Acum au mai rămas 14.
Daisy şi Bungo au dispărut.
Asta nu e bine.
Nu e deloc bine. N-ar trebui să-i spunem lui Thorin?
Nu. Hai să nu-l îngrijorăm.
În calitate de hoţul nostru oficial, credeam că poate ai vrea tu să verifici.
- Ceva mare a scos copacii din rădăcini. - Aşa ziceam şi noi.
Ceva foarte mare şi pesemne periculos.
Se vede ceva! Pe aici!
Stai jos.
- Ce sunt? - Troli.
I-a prins pe Mirdle şi Minty.
Cred că vor să-i mănânce. Trebuie să facem ceva.
Da, ar trebui.
Trolii de munte sunt înceţi şi proşti, iar tu eşti mic. N-o să te vadă.
Nu e periculos. O să fim în spatele tău.
Dacă dai de necaz, fă de două ori ca o strigă şi o dată ca un huhurez.
De două ori ca o strigă... De două ori ca un huhurez...
Sigur e o idee bună?
Carne de miel ieri. Carne de miel azi.
Şi mâine se pare că vom mânca tot carne de miel.
Nu te mai plânge. Ăştia nu-s oi.
Ăştia sunt ponei.
Nu-mi plac caii. N-au destulă grăsime.
E mai bine decât fermierul ăla. Era numai piele şi oase.
Încă mai scot bucăţi din el dintre dinţi.
E minunat! Pluteşte.
Poate o să-i dea un gust mai bun.
- Mai am dacă vrei. - Nici să nu te gândeşti.
- Nu! - Stai jos!
Sper c-o să le scoţi maţele. Nu-mi plac bucăţile alea care put.
Am zis să stai jos!
Mor de foame. Mâncăm caii, au ba?
Tacă-ţi fleanca. O să mânci ce-ţi dau.
- Totul are gust de carne de pui. - Mai puţin carnea de pui.
Zic şi eu. Puţină apreciere n-ar strica.
"Săru'mâna, Bill! E bună tocana!" Cât e de greu?
Mai trebuie puţin praf de veveriţă.
E băutura mea!
Scuze.
Are un gust echilibrat!
Îmi chiorăie maţele. Trebuie să ciugulesc ceva.
Carne. Am nevoie de carne!
Măiculiţă!
Uitaţi ce mi-a ieşit din nas! Are mâini, picioare şi toate cele.
Ce e?
Nu ştiu, dar nu-mi place cum se zbate.
Ce eşti? O veveriţă imensă?
- Sunt un hoţ... hobbit. - Un hoţobbit?
- Îl putem găti? - Putem încerca.
Nici n-o să fie cât o îmbucătură, după ce-l dezosăm.
Mai sunt hoţobbiţi pe aici? Poate o să facem o plăcintă din ei.
- Prinde-l! - E prea rapid!
Vino aici, obrăznicătură mică! Te-am prins!
Mai sunt alţii ca tine ascunzându-se pe unde nu trebuie?
Nu.
- Minte! - Ba nu!
Ţine-i picioarele deasupra focului. Fă-l să vorbească.
- Dă-i drumul. - Ce ai zis?
Am zis să-i dai drumul.
- Bilbo! - Nu!
Lăsaţi armele jos sau îi rupem mâinile.
Nu te mai osteni să-i găteşti.
Hai să stăm pe ei şi să-i strivim până-i facem gem.
Trebuie gătiţi la foc mic şi condimentaţi cu salvie.
- Chiar e necesar? - Sună bine!
Lasă condimentele, n-avem toată noapte de zăbovit.
Nu mai e mult până în zori. Hai, mai cu spor!
Nu-mi place să mă transform în piatră.
Staţi! Faceţi o mare greşeală.
- Nu te poţi înţelege cu ei, sunt nătărăi. - Şi atunci noi ce suntem?
Mă refeream la condimente.
Ce-i cu condimentele?
I-ai mirosit? E nevoie de ceva mai puternic decât salvia, dacă vrei să-i găteşti.
- Trădătorule! - Ce ştii tu despre mâncarea de gnom?
Gura! Lasă hoţobbitul să vorbească.
Secretul în a găti carne de gnom stă în...
- Da? Haide! - Este...
- Spune-ne secretul. - Da, îţi spun! Secretul e...
Să-i jupoi mai întâi.
Tom, adu-mi cuţitul de filetat.
- Te jupoi eu pe tine... - N-am să te uit, n-am să te uit!
Prostii!
Am mâncat destui cu piele. Eu zis să-i mâncăm cu tot cu cizme.
Are dreptate!
N-are nimic dacă mâncăm gnomi cruzi.
Sunt numai buni şi crocanţi.
Nu pe ăla, e infectat!
- Ce?! - Da?!
Da, are viermi în maţe.
De fapt, cu toţii sunt plini de paraziţi.
E îngrozitor, eu nu aş risca.
- A zis cumva paraziţi? - Noi nu avem paraziţi!
Tu ai paraziţi!
- Eu am paraziţi cât mâna de mare. - Eu am cei mai mari paraziţi!
- Suntem plini de ei! - Da, aşa e!
Şi ce ai vrea să facem?
- Să le dăm drumul? - Păi...
Crezi că nu ştiu ce pui la cale?
Dihorul ăsta mic ne ia drept prosti.
- Dihor?! - Proşti?!
Zorii vă va răpune pe toţi!
- Cine-i ăla? - Nu ştiu.
Îl putem mânca şi pe el?
Ia-ţi piciorul din spatele meu!
Unde ai plecat, dacă-mi permiţi să întreb?
Să mă gândesc la viitor.
- Şi ce te-a adus înapoi? - Trecutul.
E o treabă neplăcută. Totuşi, sunt toţi teferi.
Nu datorită hoţului tău.
A avut curaj să tragă de timp.
Voi nu v-aţi gândit la asta.
Cred că au coborât de pe munte.
De când se aventurează trolii de munte atât de departe înspre Miazăzi?
N-au mai făcut-o de un veac.
De când o forţă mai întunecată domnea peste pământurile astea.
Nu aveau cum să se mişte pe timpul zilei.
Trebuie să fie o peşteră prin apropiere.
- Ce urât miroase! - E o peşteră de troli!
Aveţi grijă pe ce puneţi mâna.
Ar fi mare păcat să-l lăsăm aici.
- L-ar putea lua oricine. - De acord.
Nori, adu o lopată.
Săbiile astea nu-s făcute de troli.
Nici de vreun fierar din rândul oamenilor.
Au fost făurite în Gondolin de către elfii nobili din primul ev.
Nu există arme mai bune.
Depunem bani pe termen lung.
Să plecăm din locul ăsta groaznic. Haideţi! Să purcedem!
Bofur, Gloin, Nori!
Bilbo.
Poftim. Pare a fi pe măsura ta.
N-o pot lua.
Sabia e făcută de elfi, ceea ce înseamnă
că va căpăta o culoare albastră când sunt orci sau goblini prin apropiere.
- N-am folosit în viaţa mea o sabie. - Sper să nici nu fii nevoit.
Dacă vei fi nevoit, ia aminte...
Curajul adevărat nu înseamnă a şti când să iei o viaţă,
ci când să cruţi una.
- Se apropie ceva! - Gandalf...
Rămâneţi împreună.
Grăbiţi-vă! Înarmaţi-vă!
Hoţi! Foc! Crimă!
Radagast!
Radagast cel Cafeniu!
- Ce cauţi aici? - Te căutam pe tine, Gandalf.
S-a întâmplat ceva. S-a întâmplat ceva îngrozitor.
Da?
Aşteaptă puţin.
Aveam un gând, dar l-am pierdut. Era chiar acolo, pe vârful limbii.
Nu era deloc un gând! E o...
... insectă.
Pădurea Verde e bolnavă, Gandalf.
S-a abătut o nenorocire asupra sa.
Nimic nu mai creşte. Cel puţin nimic bun.
În aer se simte miros de putregai.
- Cel mai rău sunt pânzele. - Pânze?! Ce vrei să zici?
Păianjeni, Gandalf. Păianjeni uriaşi.
Sunt un fel de progenituri de-ale lui Ungoliant.
Pe onoarea mea de vrăjitor!
Le-am luat urma.
Au venit din Dol Guldur.
Dol Guldur? Dar vechea fortăreaţă e părăsită.
Nu, Gandalf, nu e.
O putere întunecată îşi are sălaşul acolo.
O putere cum n-am mai simţit vreodată.
Este umbra unei vechi orori.
Una care poate chema spiritele celor morţi.
L-am văzut, Gandalf.
S-a ivit un necromant din întuneric.
Repede, repede!
Aşteptaţi-mă!
Scuze.
Încearcă să tragi un fum. O să te mai calmeze.
Ziceai ceva de un necromant. Eşti sigur?
Nu este de pe lumea celor vii.
S-a auzit un lup? Sunt lupi prin pădure?
Lup? Nu, ăla nu e lup.
Iscoade Warg. Înseamnă că un grup de orci e prin apropiere.
- Un grup de orci? - Cui i-ai mai spus de misiune?
- Nimănui. - Cui i-ai mai spus?
Nimănui! Îţi jur!
- Pe numele lui Durin, ce se întâmplă? - Eşti vânat.
- Trebuie să plecăm de aici. - Nu putem. Nu mai avem ponei.
Au fugit.
- Îi ademenesc eu după mine. - Sunt Wargi de Gundabad.
- Te vor ajunge din urmă. - Ăştia sunt iepuri de Rhosgobel.
Să-i văd numai că încearcă.
Veniţi după mine!
Veniţi!
- Rămâneţi împreună. - Mişcaţi-vă!
Ori, nu!
Hai, grăbiţi-vă!
Unde ne duci?
Gnomii sunt acolo!
Pe iei!
Mişcaţi-vă! Fugiţi!
Uită-i acolo!
Pe aici! Grăbiţi-vă!
Vin mai mulţi!
Fili, trage cu arcul în ei!
- Unde-i Gandalf? - Ne-a abandonat.
Rămâneţi pe poziţii!
Pe aici, nebunilor!
Repede! Cu toţii!
Hai, hai, hai!
Kili, fugi!
Elfi.
Nu văd unde duce strâmtoarea. O urmăm au ba?
Normal că o urmăm!
Cred că ar fi înţelept.
Valea Imladris!
În popor e cunoscută sub alt nume.
Rivendell.
Aici este singura casă îmbietoare la est de mare.
Ăsta ţi-a fost planul de la bun început.
Să ne refugiem cu inamicii noştri.
Nu ai niciun inamic aici, Thorin Scut-de-Stejar.
Singură voinţă rea din valea aceasta este cea cu care vii.
Crezi că elfii ne vor da binecuvântarea lor?
- Vor încerca să ne oprească. - Bineînţeles că aşa vor face.
Dar avem întrebări care necesită răspunsuri.
Dacă vrem să izbutim, trebuie să acţionăm cu tact,
cu respect şi cu şarm cât cuprinde.
De aceea o să laşi vorbitul pe seama mea.
Am auzit că ai ajuns în Vale.
- Trebuie să vorbesc cu Stăpânul Elrond. - Stăpânul meu nu este aici.
Nu este aici...
Unde este?
Strângeţi rândurile!
- Gandalf! - Stăpâne Elrond!
Prietene!
Pe unde ai umblat?
Am vânat un grup de orci care au venit dinspre Miazăzi.
Am ucis câţiva aproape de Trecătoarea Ascunsă.
E ciudat ca orcii să vină atât de aproape de graniţele noastre.
Ceva, sau cineva, i-a ademenit aproape de noi.
Pesemne că am fost noi.
Bun venit, Thorin, fiul lui Thráin.
Nu cred că am avut onoarea.
Semeni pe bunicul tău.
L-am cunoscut pe Thrór când domnea sub munte.
Într-adevăr. N-a pomenit nimic de tine.
Ce spune acolo?
- Se oferă să arunce cu insulte în noi? - Nu, jupâne Gloin, vă oferă mâncare.
Dacă aşa stă treaba, arată-ne calea.
Încearc-o. Ia doar o înghiţitură.
Nu-mi place mâncarea verde.
Unde-i carnea?
Au cartofi prăjiţi?
Frumos din partea ta să ne inviţi. Nu prea suntem îmbrăcaţi pentru cină.
Niciodată nu eşti.
Aceasta este Orcrist, Spintecătorul-de-gnomi.
E o sabie faimoasă, făurită de Elfii Nobili din Apus. Neamul meu.
Să-ţi fie de folos.
Iar aceasta este Glam Drang.
Ghioaga-care-ucide-inamici. Sabia regelui din Gondolin.
Săbiile au fost făurite pentru războaiele cu goblini.
Nu mi-aş bate capul, flăcău.
Săbiile sunt numite după faptele vitejeşti din război.
Vrei să spui că sabia mea nu a fost folosită în lupte?
Nu prea sunt sigur că e o sabie.
Arată mai degrabă ca un cuţitaş pentru deschis scrisori.
Unde le-ai găsit?
Le-am găsit într-o peşteră de troli, pe drumul dinspre Soare-Răsare.
Înainte să fim atacaţi de orci.
Şi ce căutai pe drum dinspre Soare-Răsare?
- Treaba noastră nu-i priveşte pe elfi. - Thorin, arată-i harta!
Este moştenirea poporului meu.
Trebuie s-o protejez atât pe ea, cât şi pe secretele sale.
Păzeşte-mă de încăpăţânarea gnomilor!
Mândria ta o să-ţi aducă declinul.
Te afli în prezenţa unuia dintre puţinii din Pământul de Mijloc care o pot citi.
Arată-i-o Stăpânului Elrond.
Thorin, nu!
Erebor?
Ce treabă aveţi voi cu harta asta?
Pentru scopuri academice.
După cum ştii, astfel de artefacte mai conţin şi texte ascunse.
Încă mai ştii a citi limba străveche a gnomilor, nu?
Runele Lunii! Desigur!
- Sunt uşor de omis. - Dacă este adevărat,
Runele Lunii pot fi citite doar la lumina lunii de aceeaşi formă şi în acelaşi sezon,
ca din aceeaşi noapte în care au fost scrise.
Le poţi citi?
Runele acestea au fost scrise în ajunul solstiţiul de vară,
în ultimul pătrar al lunii, acum 200 de ani.
Pesemne că v-a fost sortit să veniţi în Rivendell.
Soarta este de partea ta, Thorin Scut-de-Stejar.
Aceeaşi lună este pe cer şi în seara aceasta.
"Staţi lângă piatra cenuşie când o ciocăni sturzul"
"şi soarele apunând va lumina
cu ultimele licăriri ale Zilei lui Durin gaura cheii."
- Ziua lui Durin? - Prima zi a Anului Nou al gnomilor.
Este când ultima lună plină a toamnei şi soarele se află pe cer în acelaşi timp.
Astea sunt veşti vechi.
Vara e pe sfârşite. În curând va veni Ziua lui Durin.
- Încă mai e vreme. - Să ce?
Să găsim intrarea. Trebuie să stăm exact în acelaşi loc şi timp.
Atunci, şi doar atunci, poate fi deschisă uşa.
Deci acesta vă este ţelul. Să intraţi în munte.
- Şi ce are a face? - Unii nu ar considera asta a fi înţelept.
Ce voieşti a spune?
Nu eşti singurul care veghează asupra Pământului de Mijloc.
Gnomii, stăpâne...
... ne-au scăpat.
Am fost atacaţi de elfii ăia jegoşi...
N-am nevoie de scuze!
Vreau capul regelui gnom!
Am fost depăşiţi numeric. N-am putut face nimic.
Abia am scăpat în viaţă.
Mai bine plăteai cu viaţa ta!
Gnomi vor apărea cât de curând.
Daţi sfară în ţară!
Am pus un preţ pe capetele lor.
Bombur!
Chiar şi fără ajutorul nostru, gnomii vor porni spre munte.
Sunt determinaţi să-şi redobândească patria.
Nu cred că Thorin Scut-de-Stejar simte că ar trebui să dea socoteală cuiva.
- La drept vorbind, nici eu. - Nu mie trebuie să-mi dai socoteală.
Doamna Galadriel!
A trecut mult timp.
Timpul mi-a schimbat înfăţişarea,
dar nu şi a Doamnei din Lórien.
Nu ştiam că Stăpânul Elrond a trimis după tine.
Nu el a fost acela, ci eu.
Saruman.
Ai fost ocupat în ultimul timp, prieten drag.
Spune-mi, Gandalf,
credeai că planurile şi uneltirile tale vor trece neobservate?
Neobservate?
Nu. Fac doar ceea ce mi se pare a fi corect.
Dragonul îţi stă de mult în gânduri.
Aşa este, doamna mea. Smaug nu îi este vasal nimănui.
Dar, dacă ia partea duşmanului,
poate fi folosit în scopuri cumplite.
Ce duşman? Gandalf, duşmanul a fost înfrânt.
Sauron a fost învins. Niciodată nu-şi va putea recăpăta întreaga putere.
Gandalf, am trăit în pace timp de 400 de ani.
O pace obţinută cu greu şi pe care ne chinuim s-o menţinem.
Chiar suntem în vreme de pace?
Au coborât troli de pe munte. Atacă sate şi distrug ferme.
Ne-au atacat orcii, când eram pe fugă.
Nu prea este un semn de război.
Mereu trebuie să-ţi bagi nasul. Cauţi probleme acolo unde nu există.
Lăsaţi-l să grăiască.
S-a trezit ceva mai presus de răutatea lui Smaug.
Ceva mult mai puternic.
Putem să nu-i dăm atenţie, dar el nu va face la fel.
Asta vă promit. S-a abătut o molimă asupra Pădurii Verzi.
Pădurarii de acolo îl numesc acum Codrul Întunecat.
Şi spune...
Ei bine? Nu te opri acum. Spune-ne ce spun pădurarii.
Vorbesc despre un necromant, care trăieşte în Dol Guldur.
Un vrăjitor care poate invoca sufletele morţilor.
Este absurd. Nu există o astfel de putere pe lumea aceasta.
Acest necromant este doar un muritor.
Un solomonar care se joacă cu magia neagră.
Aşa am crezut şi eu, dar Radagast a văzut...
Radagast?! Nu-mi vorbi despre Radagast cel Cafeniu.
- E un prostănac. - E ciudat, la drept vorbind.
Duce o viaţă solitară.
Nu despre asta este vorba, ci despre consumul excesiv de ciuperci.
L-au zăpăcit la cap şi i-au îngălbenit dinţii.
L-am avertizat. Nu se cade ca un Istari să rătăcească prin păduri...
Porţi ceva la tine.
Radagast ţi-a dat-o.
A găsit-o în Dol Guldur.
Da.
Arată-mi.
Ce este aia?
O relicvă din Mordor.
O sabie Morgul.
Făcută pentru regele vrăjitor din Angmar.
A fost îngropată cu el.
Când a căzut Angmar, oamenii din Nord i-au luat trupul şi toate bunurile
şi le-au ferecat în muntele Rhudaur.
L-au îngropat în inima muntelui.
Într-un mormânt atât de întunecat, încât să nu poată vedea lumina zilei.
Nu este cu putinţă!
A fost pusă o vrajă puternică pe morminte, nu pot fi deschise.
Ce dovadă avem ca arma aceasta provine din mormântul lui Angmar?
- N-am niciuna. - Pentru că nici nu există.
Să vedem ceea ce ştim.
Un singur grup de orci a îndrăznit să treacă râul Bruinen.
S-a găsit un pumnal dintr-o vreme demult uitată.
Şi un vrăjitor, care-şi spune necromant,
s-a stabilit într-o fortăreaţă aflată în ruine.
Până la urmă nu ştim prea multe.
Problema aceasta cu Compania gnomii, în schimb, mă nelinişteşte.
Nu sunt convins, Gandalf. Nu cred că pot tolera o asemenea misiune.
Dacă veneau la mine, poate i-aş fi scutit de dezamăgire.
Nu mă voi preface că-ţi înţeleg motivele...
Pleacă.
Da.
Ştiai!
Mă tem că nu avem ce face.
Stăpâne Elrond, gnomii au plecat.
Fiţi cu băgare de seamă. Ne vom aventura în sălbăticie.
Balin, tu ştii cărările. Ia-o înainte.
Jupâne Baggins, te sfătuiesc să ţii pasul cu noi.
- Îi vei urma? - Da.
Faci bine că-l ajuţi pe Thorin Scut-de-Stejar,
dar mă tem că misiunea asta a pus în mişcare forţe pe care nu le înţelegem.
Trebuie să aflăm de unde a apărut sabia Morgul.
Ceva se mişcă în umbre. Se face nevăzut.
Se ascunde de privirile noastre. Nu vrea să ni se arate.
Încă nu.
Dar creşte în putere în fiecare zi. Trebuie să ai grijă.
Mithrandir!
De ce ai ales jumătatea-de-om?
Nu ştiu.
Saruman crede că doar o forţă puternică poate ţine răul în frâu.
Dar eu nu cred asta.
Eu cred că lucrurile mărunte,
faptele bune de zi cu zi pe care le fac oamenii de rând
sunt cele care ţin întunericul la distanţă.
Faptele simple de bunătate şi iubire.
De ce Bilbo Baggins?
Pesemne că mă tem,
iar el îmi dă curaj.
Nu te teme, Mithrandir.
Nu eşti singur.
De vei avea nevoie de ajutorul meu, voi veni.
Aveţi grijă!
Trebuie să găsim adăpost!
Păzea!
Asta nu e o furtună.
E o bătălie.
Priviţi!
Trăzni-m-ar! Legendele sunt adevărate!
Uriaşi! Uriaşi de piatră!
Feriţi-vă, proştilor!
Ţineţi-vă bine!
Fili, apucă-mă de mână!
Săriţi pe partea cealaltă!
Aveţi grijă!
Nu!
Nu! Kili!
Nu-i nimic! Suntem în viaţă!
- Unde-i Bilbo? - Unde-i hobbitul?
- Ia-mă de mână! - Bilbo!
Credeam că ne-am pierdut hoţul.
El a fost pierdut de când a plecat de acasă.
Nu trebuia să vină. Nu-şi are locul printre noi.
Dwalin!
Pare destul de sigură. Mergem în capăt.
Peşterile din munţi sunt rareori neocupate.
Nu-i nimic aici.
- Bun! Să punem de-un foc. - Nu! Fără foc în locul ăsta.
Odihniţi-vă. Pornim în zori.
Trebuia să aşteptăm în munţi până ni se alătură Gandalf.
- Ăsta era planul. - S-a schimbat planul.
Bofur, stai primul de veghe.
Urma e proaspătă!
Au luat-o prin trecătoarea din munte.
Unde crezi că pleci?
Înapoi în Rivendell.
Nu te poţi întoarce acum.
Faci parte din Companie. Eşti de-al nostru.
Nu prea sunt.
Thorin a zis că nu trebuia să vin, şi are dreptate.
Nu sunt un Took, sunt un Baggins. Nu ştiu ce a fost în capul meu.
- Nu trebuia să ies pe uşă. - Ţi-e dor de casă. Înţeleg.
Nu! Niciunul nu înţelegeţi! Sunteţi gnomi!
Sunteţi obişnuiţi cu viaţa asta, să trăiţi pe drum,
să nu vă stabiliţi într-un loc, să nu aveţi un loc al vostru.
Îmi pare rău, n-am vrut...
Nu. Ai dreptate.
Nu avem un loc al nostru.
Îţi doresc tot binele din lume.
Vorbesc serios.
Ce-i aia?
Treziţi-vă!
Aveţi grijă!
Înapoi!
Ia-ţi mâinile de pe mine!
Cine e atât de îndrăzneţ, încât să vină înarmat în regatul meu?
Spioni? Hoţi? Asasini?
- Gnomi, Răutatea Voastră. - Gnomi?
- I-am găsit pe prispa din faţă. - Nu staţi aşa! Căutaţi-i!
În fiecare crăpătură.
Ce căutaţi prin locurile astea?
Vorbiţi!
Prea bine. Dacă nu vor a vorbi, o să-i facem a ţipa.
Aduce-ţi Zdrobitorul de Oase.
- Începeţi cu cel mai tânăr. - Stai!
Măi, măi, măi.
Uite cine e!
Thorin, fiul lui Thráin, fiul lui Thrór, Regele Tărâmurilor de sub Munte.
Dar am uitat. Nu mai ai munte şi nici nu mai eşti rege.
Asta te face un nimeni.
Ştiu pe cineva care ar plăti un preţ frumuşel pentru capul tău.
Doar pentru cap. Nimic ataşat de el.
Pesemne că ştii despre cine vorbesc.
Despre un vechi duşman de-al tău.
Orcul Palid, călare pe un Warg alb.
Azog Pângăritorul a fost nimicit!
A fost răpus în luptă acum mult timp.
Deci crezi că i s-au dus zilele de pângărit?
Trimite vorbă orcului palid. Spune-i că i-am găsit premiul.
Da!
Da! Golum, Golum.
Goblini împuţiţi!
E mai bine decât oase, preţiosule. E mai bine decât nimic.
Prea multe oase, preţiosule. N-are destulă carne.
Taci! Jupoaie-l! Începe cu capul.
Nopţile reci Ne muşcă de cap
Ne rod de picioare
Pietrele sunt ca oase vechi N-au pic de carne
Rece ca moartea, Fără suflare
Sunt bune de mâncat.
Măi să fie, preţiosule! Ăsta-i durdului!
Gollum!
Nu te apropia! Te avertizez!
Nu te apropia.
Are sabie de elf, dar el nu e elf.
Nu e un elf. Ce e, preţiosule?
Ce eşti?
- Mă numesc Bilbo Baggins. - Bagginşi?
Ce e un Baggins, preţiosule?
Sunt un hobbit din Comitat.
Ne plac goblinii, liliecii şi peştii, dar încă n-am încercat hobbiţi.
E moale şi suculent?
Nu te apropia! Am s-o folosesc, dacă trebuie.
Nu vreau necazuri. Pricepi?
- Arată-mi cum să ies, şi-mi văd de drum. - De ce? Te-ai pierdut?
Da, şi vreau să-mi găsesc drumul cât mai repede cu putinţă.
Ştim noi o potecă pentru hobbit. E o potecă prin întuneric.
- Gura! - N-am zis nimic.
Nu vorbeam cu tine! Ba da, preţiosule, vorbeam cu el.
- Nu ştiu ce jocuri învârti, dar... - Jocuri?
Ne plac jocurile, aşa-i, preţiosule? Ţie îţi place să te joci?
Îţi place să te joci?
Poate.
Ce are rădăcini, dar nimeni nu le vede,
E mai înalt, cu mult, ca orişicare şi urcă sus, şi tot mai sus, spre stele?
El nu creşte nicicum, şi totuşi el e mare!
- Munţii. - Da!
Hai să ne mai jucăm o dată. Haide, întreabă-ne.
Nu! Gata cu ghicitorile!
Ucide-l! Ucide-l acum!
Nu! Nu!
Vreau să mă joc.
Da, chiar vreau să mă joc.
Văd că eşti foarte priceput la ghicitori.
Aşa că... ce-ar fi să spunem ghicitori?
Doar noi doi.
Da. Doar noi doi.
Da, da. Şi dacă câştig...
... o să-mi arăţi cum să ies de aici.
Da, da!
Şi dacă pierde ce face?
Dacă pierde, preţiosule, o să-l mâncăm.
Dacă Baggins pierde, îl mâncăm pe de-a întregul?
Bine.
Baggins începe.
Treizeci de cai albi, pe un deal roş,
Întâi rumegă, Pe urmă spumegă,
Pe urmă stau nemişcaţi.
Dinţii?
Dinţii!
Da, preţiosule.
Dar noi... noi...
Dar noi avem doar nouă.
Rândul nostru.
Strigă fără voce,
Zboară fără aripi Muşcă fără dinte,
Mormăie fără gură.
Stai puţin.
Ştim noi, ştim noi! Gura!
Vântul. E vântul. Bineînţeles.
Foarte deştepţi hobbiţii. Foarte deştepţi.
O cutie fără balamale, cheie sau capac,
Comoara de aur închide ca într-un sac!
Nu...
- Cutie... Capac... Cheie... - Ei bine?
E încurcată!
- Te dai bătut? - Dă-ne o şansă, preţiosule!
Ouăle!
Ouă micuţe şi crocante.
Bunica ne-a învăţat să le sorbim.
Acum avem noi una pentru tine.
Înghite lacom tot şi toate,
Păsări, fiare, nestemate,
Roade fierul, muşcă oţelul.
Macină şi piatra tare.
- Răspunde-ne. - Aşteaptă! Eu am aşteptat mult şi bine.
Pe asta nu o ştiu.
Eşti gustos?
Eşti crocant?
Lasă-mă să gândesc.
Te-am blocat.
L-am blocat pe Baggins.
S-a scurs timpul.
Timpul...
Răspunsul este "timpul".
N-a fost chiar atât de greu.
Ultima întrebare.
Ultima şansă.
Întreabă-ne!
- Întreabă-ne! - Da, da. Bine.
Ce am în buzunar?
Nu e corect!
Nu e corect. E împotriva regulilor!
- Întreabă-ne altceva. - Nu. Ai spus să-ţi pun o întrebare.
Asta-i întrebarea mea. Ce am în buzunar?
Trebuie să ne laşi să ghicim de trei ori, preţiosule.
Trei încercări, prea bine. Dă-i bătaie.
- Mâinile! - Greşit. Mai încearcă.
Oase de peşte, dinţi de goblini, aripi de lilieci...
- Cuţit! Gura! - Iar ai greşit. Mai ai o şansă.
O aţă! Sau nimic!
Două încercări de-o dată. Ai greşit de ambele ori.
Hai, am câştigat. Mi-ai promis că-mi arăţi ieşirea.
Chiar aşa am zis, preţiosule? Chiar aşa am zis?
Ce ai în buzunar?
Nu-i treaba ta. Ai pierdut.
Pierdut?
Unde e?
Nu!
Unde e? Nu!
L-am pierdut! Blesteme!
Am pierdut preţiosul!
- Ce ai pierdut? - Nu ne întreba. Nu-i treaba ta!
Nu!
Gollum.
Ce ai...
în buzunarele tale mizerabile?
L-a furat!
Oasele vor fi fărâmiţate Gâturile vor fi sucite
Veţi fi mâncaţi Şi de gât spânzuraţi
Veţi zăcea aici şi nimeni nu vă va găsi
Aici în Oraşul Goblinilor.
Ştiu sabia aia! E Satârul-de-goblini!
Sabia care a tăiat mii de capete.
Ciopârtiţi-i! Mâncaţi-i!
Ucideţi-i pe toţi! Tăiaţi-i capul!
Luaţi-vă armele şi luptaţi!
Luptaţi!
Mânuieşte Barosul-Nimicitor.
Ciomăgitorul! Străluceşte ca lumina zilei!
Urmaţi-mă! Repede!
Fugiţi!
Dă-ni-l!
E al nostru.
Hoţule!
Baggins!
Repede!
Prăjina!
Atacaţi!
Tăiaţi frânghiile!
Grăbiţi-vă!
Săriţi!
Credeai c-o să-mi poţi scăpa?
Ce o să faci acum, vrăjitorule?
Cred că e de ajuns.
Putea fi şi mai rău.
Cred că glumeşti!
Gandalf!
- Sunt prea mulţi, nu ne putem lupta. - Doar lumina zilei ne poate salva.
Veniţi!
Hai! În picioare!
Stai, preţiosule! Stai!
Gollum.
Baggins! Hoţule!
Blesteme! O să te urâm pe veci!
Cinci, şase, şapte, opt...
Bifur, Bofur. Sunt zece. Fili, Kili. Cu ei sunt doisprezece.
Şi Bombur. Sunt treisprezece.
Unde-i Bilbo? Unde-i hobbitul?
Unde ne este hobbitul?
La naiba cu jumătatea-de-om!
- Acum s-a şi pierdut? - Credeam că-i cu Dori.
Nu da vina pe mine!
- Unde l-ai văzut ultima oară? - Cred că s-a furişat când ne-au încolţit.
- Ce s-a întâmplat? Spuneţi-mi! - Îţi zic eu ce s-a întâmplat.
Jupânul Baggins a profitat de şansa ce i s-a ivit.
S-a gândit doar la patul său moale şi la casa sa de când a ieşit pe uşă.
N-o să ne mai vedem hobbitul. E plecat de mult.
Nu, nu-i adevărat.
În viaţa mea n-am mai fost atât de bucuros să văd pe cineva.
- Bilbo! Te-am dat dispărut. - Cum ai trecut de goblini?
E o întrebare bună.
Ce mai contează? S-a întors.
Contează. Vreau să ştiu.
De ce te-ai întors?
Ştiu că te îndoieşti de mine. De la bun început te-ai îndoit.
Ai dreptate. Adesea mă gândesc la Înfundătură.
Mi-e dor de cărţi.
Şi de fotoliu, şi de grădină...
Acolo este locul meu. Acolo îmi este casa.
De aceea m-am întors.
Pentru că voi nu aveţi o casă.
V-a fost luată.
Dar vă voi ajuta s-o redobândiţi, dacă pot.
Pe ei!
Faceţi-i bucăţi!
- Din lac... - În puţ...
Fugiţi!
Sus în copaci! Cu toţii! Urcă, Bilbo. Urcă!
Vin!
Azog.
Simţi?
Miroase a frică.
Îmi amintesc că tatăl tău duhnea a frică,
Thorin, fiul lui Thráin.
Nu e aievea!
Ăsta-i al meu.
Omorâţi-i pe ceilalţi!
Beţi-le sângele!
Fili.
Domnule Gandalf.
Ţine-te bine, Dori!
Nu!
Thorin! Nu!
Adu-mi capul gnomului.
Omorâţi-l!
Thorin!
- Jumătatea-de-om? - Totul e bine. Bilbo e aici.
Este teafăr.
Tu!
Ce a fost în capul tău? Era să fii ucis!
Am zis eu că ai să fii o povară.
Şi că n-o să supravieţuieşti în sălbăticie.
Şi că locul tău nu este printre noi.
Şi niciodată nu m-am înşelat mai amarnic.
- Îmi pare rău că m-am îndoit de tine. - Nu. Şi eu m-aş fi îndoit de mine.
Nu sunt nici erou, nici războinic.
Nici măcar un hoţ.
Ăsta e ceea ce cred eu că este?
Erebor.
Muntele Singuratic.
Ultimul din măreţele regate ale gnomilor din Pământul de Mijloc.
Casa noastră.
Un corb! Păsările se întorc la munte.
Ăla, dragul meu Oin, este un sturz.
O să-l luăm ca pe un semn. Un semn de bun augur.
Ai dreptate. Cred că ce-i mai rău a trecut.
Traducerea şi adaptarea: redemer0 subtitrari-noi.ro/www.subtitrari-noi.ro
Comentarii şi sugestii: redemer0@yahoo.com
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro