VINDECĂTORUL
Ce nemernic!
- Bună! - Bună!
- I-ai întrebat? - Da, au spus că e în regulă.
Bine!
- Mama ta e bine? - Nu-i pasă. Munceşte.
- Nu vine în weekend-ul ăsta? - Nu ştiu.
Spune-mi cât de frumos e tipul. Zi repede.
E genul ăla după care înnebuneşti.
E un fel de văr de-al treilea. Vrea să devină silvicultor.
După cină dăm foc camerei tale şi ne poate salva.
Ar fi trebuit să-i vezi faţa.
Aş fi râs cu lacrimi.
Bună, Gulliver. Ce mai faci, băiete?
Salut, Pilgrim.
Vino la mine.
Salut, scumpule. Eşti un băiat aşa de frumos!
La ce te gândeşti?
Vrei să mergem la plimbare?
Hai să mergem. Hai, băiete.
Sunt eu.
Când soseşti?
Ar trebui să ajung pe la două.
Vrei să te aştept la gară?
O să iau un taxi. Grace s-a dus să călărească?
- Ce propuneri ai pentru cină? - Nu m-am gândit.
- Am putea merge la restaurantul... - Aşteaptă o clipă.
Au venit.
Te las. Ne vom hotărî când ajungi aici.
Bine. Pa.
Unde sunt tablourile? Articolul este despre creaţia ei.
Le putem pune mai sus, ca să le poţi vedea.
Dar trebuie să le vedem. E o artistă.
- Care sunt tarifele ei? - Gottschalk.
Verifică cei de la departamentul legal.
- David. - Ai discutat cu Felton?
- Da, îi dăm în judecată. - Chiar este necesar acest proces?
Vom face din el o poveste care se va vinde bine.
A semnat un acord că nu va vorbi presei şi acum mă calomniază.
Adopţi o atitudine mai blândă?
Nimic nu merge mai bine la public decât un astfel de proces.
Ai dreptate.
Îl cunoşti pe băiatul acela, Adam? Aţi face un cuplu minunat, Grace.
- Nu cred. - Eu, da.
- Îl consider drăguţ. - Chiar aşa?
- Dar vecinul vostru? - Ce vrei să spui?
Hai s-o luăm pe scurtătură.
- Nu se poate citi. - Rămâne stabilit pentru vineri.
Nu. Trebuie să refacem fotografiile.
Nu "o", ci "aceea".
- "O". - "Aceea".
S-o luăm de la început.
Haide.
Gulliver, sus. Sus, Gulliver!
Atenţie!
Pilgrim!
Gulliver!
Opreşte-te!
Gulliver!
Ce s-a întâmplat?
- Judith e moartă. - Dar Grace?
- E destul de grav rănită. - Traume multiple.
Unde este?
- E încă în sala de operaţie. - Sala de operaţie? De ce?
Fractură deschisă de tibie şi fibulă. Adică partea inferioară a piciorului.
Trebuie să-i amputeze o parte din picior.
Care picior?
Piciorul drept.
Dumnezeule!
Stai calm.
Va fi dificil pentru amândoi.
Să nu complicăm lucrurile.
Judith...
- Perfuzia este aproape goală. - Vor trebui să o schimbe.
Dacă îţi pui baza în aceşti oameni...
Scuzaţi-mă, fiica mea are nevoie de o nouă perfuzie.
- Da, am notat. - Aş vrea să vă ocupaţi de asta acum.
Pe oamenii aceştia nu trebuie să-i slăbeşti din ochi nici o clipă.
Îmi pare rău.
Mulţumesc.
S-o lăsăm să se odihnească. Şi trebuie să-i schimb bandajul.
Vă puteţi întoarce peste câteva ore, să vedeţi cum se simte.
Vă caută cineva pe linia a doua. Puteţi răspunde de acolo.
Sunt Liz. Ce mai face Grace?
Piciorul ei a fost grav rănit. Doctorii au trebuit să-l amputeze.
Îmi pare nespus de rău.
Ştiu că te-au lovit toate necazurile acum şi că e dificil...
să te gândeşti la altceva, dar trebuie să discutăm despre Pilgrim.
Alo?
Sunt aici.
Nu am văzut niciodată un animal cu răni atât de grave care încă să respire.
Vreau permisiunea să-l eutanasiez.
- E tot ce se poate face pentru el. - Adică să-l împuşti?
Liz, doctorul este aici. Nu pot lua decizia aceasta singură.
- Annie, te înţeleg, dar... - Fă tot ce poţi.
Dar calul nu va mai fi niciodată ca înainte de accident.
Nu ştiu. E calul lui Grace.
Ar fi păcat să-l faci să sufere.
Nu pot face faţă acestei situaţii, Liz.
Dacă vrei un răspuns, acesta este "nu".
Fă tot ce-ţi stă în putinţă.
Calul ar trebui eutanasiat. Oricine îşi poate da seama de asta.
- Ce a spus doctorul? - Nimic. Tocmai şi-a terminat garda.
Ce informaţie importantă mi-ai dat!
Să-ţi pui baza în doctori!
Am de gând să aflu numele asistentelor.
E bine să le cunoşti numele.
- Îi aduc lucrurile. - Mă duc eu.
Nu, mă duc eu. Rămâi până se trezeşte.
Mergeţi voi înainte. O să ajung şi eu la Crăciun.
Am bilete la meciul celor de la Knicks.
Minunat.
- Vrei să vii, Annie? - Nu.
- Vrei să vii cu un prieten, Grace? - Da.
- Vrei să mănânci altceva? - Nu, nu mi-e foame.
- Ar trebui să încerci să mănânci. - Nu mi-e foame.
Vrei să te uiţi la televizor?
Trebuie să termine de mâncat, mai întâi.
Nu pot. Îmi pare rău.
Nu, tăticule. Mă descurc.
Scuze.
Trebuie să nu mai faci asta.
- Ce anume? - S-o ajuţi tot timpul.
Să alergi după ea de câte ori se împiedică.
Nu mai fi aşa preventiv.
Annie, asta nu ţi s-a întâmplat numai ţie.
Nu-mi pasă ce ţi-a spus, omul acela e un mincinos.
Pentru numele lui Dumnezeu, e actor!
Ar face orice ca fotografia lui să apară pe copertă.
- Gracie, ce s-a întâmplat? - Nu contează.
Nu vreau să mă întorc la şcoală.
- Trebuie să te duci la şcoală. - Am spus nu!
Nu vreau să mă întorc la şcoală. Vreau să plec acasă.
Grace, ascultă-mă.
E nevoie de timp pentru ca piciorul şi sufletul tău să se vindece.
Ţi-ai pregătit mult discursul ăsta emoţionant?
Nu stai acasă toată ziua plângându-ţi de milă.
Te vei ridica şi vei face faţă situaţiei.
Bine.
- Ce oră ai acum? - Educaţie fizică.
- Ce este, draga mea? - Vreau să-l văd pe Pilgrim.
Mă bucur să te văd. Ce mai faci?
- Minunat. Nu-i aşa, puştoaico? - Sunt bine.
Ai grijă pe unde calci.
Ai grijă. E noroi în spate.
În spate?
Ce înseamnă asta? De ce nu este cu ceilalţi cai?
Grace, Pilgrim nu mai este calul care a fost odată.
De fapt, nu e cel mai potrivit moment ca să-l vezi.
Vreau să-l văd.
Poţi s-o deschizi, te rog?
Bună, frumosule.
Lasă-mă în pace!
Dle MacLean, îmi pare rău.
- De ce nu mi-ai spus? - Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să-i spui, Annie. Acest cal nu mai poate fi ajutat.
Îmi dai permisiunea de a-l eutanasia?
Nu.
Fă-mi rost de orice carte despre creşterea şi îngrijirea cailor.
Orice găseşti.
Articole medicale, reviste de medicină veterinară.
Spune-le că sunt eu şi că am nevoie de ele acum.
- Gottschalk. - O să-l sun eu.
- Spune că trebuie să vorbească... - O să-l sun eu.
Fă rost de ce ţi-am cerut.
Cu un milion de ani înainte de apariţia omului...
caii păşteau pe uriaşele câmpii pustii, ascultând voci numai de ei auzite.
La început, relaţia lor cu omul a fost cea dintre vânat şi vânător...
pentru că, înainte de a-i folosi pentru muncă...
omul îi ucidea pentru carne.
Relaţia lui cu omul va fi întotdeauna fragilă, pentru că teama...
care s-a insinuat în inima lor e greu de îndepărtat.
Din perioada neolitică, când primul cal a fost domesticit...
au existat oameni care au înţeles acest lucru.
Ei puteau citi în sufletul lor şi alina rănile.
Secretele se relevau celor care aveau capacitatea de a le percepe.
Aceşti oameni erau cunoscuţi ca vindecători.
Este perfect fotografiată, prelucrată şi aranjată în pagină...
şi sunt atât de plictisită. Luaţi-o de la capăt.
Mă scuzaţi.
Sunt Tom Booker. Am primit mesajul.
Bună ziua, dle Booker. Sunt Annie MacLean, de la "Cover".
De la revista "Cover".
Cu ce vă pot ajuta, doamnă?
Am citit despre cum îi ajutaţi pe oamenii ai căror cai au probleme.
Nu, ajut caii ai căror proprietari au probleme.
Cum vrei s-o spui.
În articol scrie că eşti vindecător de cai.
Au scris aşa ceva? Vindecător?
Aş vrea să vii în New York, să vezi calul fiicei mele...
şi, dacă se poate, să-l ajuţi.
Îmi pare rău, dar cred că aţi înţeles greşit ceea ce aţi citit.
Eu nu fac aşa ceva. Ţin cursuri.
Ai putea veni la New York pentru o zi?
Şi acum am cursuri. Mă duc la o fermă din Montana.
Ţi-aş plăti biletul de avion, la clasa întâi.
Ar fi o risipă de bani.
Când eşti disponibil?
Te deranjează dacă te refuz?
Asta în New York e luată ca o aprobare?
Îmi pare rău, dar nu pot face nimic.
Sunt câţiva veterinari buni în Est.
Nu vreau un veterinar.
Sper că se va face bine calul tău.
- Nu e calul meu. - La revedere.
Grace?
Grace, sunt mama.
Eşti bine?
M-am hotărât ce o să fac cu Pilgrim.
Ar trebui să-l eutanasiem.
Nu e uman să-l lăsăm să se chinuiască.
Poate că ar trebui să mă eutanasieze şi pe mine.
Oricum, nu mai sunt de folos.
Primeşti un fax.
- E târziu. - E târziu?
- Cum a fost cina? - Grace doarme?
Nimic nou. Doar altă formulare.
De ce te-ai dus?
Unul dintre noi trebuia să se ducă. Totuşi, sunt prietenii noştri.
Am o idee.
Hai să mergem toţi trei undeva unde e cald.
Bermude sau Bahamas. Ce e?
Nimic, pur şi simplu, cred că nu este o idee prea bună.
Grace ar trebui să poarte rochiţe sau pantaloni scurţi.
Ai dreptate.
Ce este?
Vreau să-l duc pe Pilgrim în Montana, la un specialist.
Vorbesc serios.
Dar nu ţi-a plăcut cum a vorbit la telefon.
Nu. Vreau s-o iau pe Grace cu mine.
- Nu vorbeşti serios, nu-i aşa? - Liz mă poate ajuta să găsesc o rulotă.
- Ai aranjat asta? - Am verificat, doar.
Vrei să duci un cal turbat în Montana, cu Grace?
Nu e turbat. Nu exagera.
Nu pot să plec.
- Nu-ţi cer asta. - Vrei să pleci singură?
O să-l sedez. Ştiu câte ceva despre cai.
- Şi la revistă? - Pot s-o coordonez din Montana.
Cum rămâne cu Grace?
Doctorul spune că are nevoie de stabilitate şi siguranţă.
- Nu e prea eficient. - Spune că e nevoie de timp.
Nu-mi pasă ce spune!
Nu pot să mă prefac că totul e în regulă.
- Eu nu mă prefac. - Trebuie să facem ceva!
O pierdem!
Nu-mi pasă ce spun doctorii, ei n-o cunosc.
S-ar putea să nu fie o hotărâre raţională...
dar nimeni nu mi-a dat o idee mai bună.
Nu pot să-ţi explic, Robert, dar am sentimentul că asta e bine.
De ce, Annie?
Ştiu eu.
Cowboy-ul ăsta ştie că veniţi?
- Dacă Grace nu vrea să meargă? - Dacă o îndemni tu, o să vină.
- Şi crezi că eu n-ar trebui să vin? - Nu asta am spus.
Tată...
Nu vreau să merg.
Du-te în spatele lui!
- Dă-te la o parte! - Ai grijă!
De ce nu intraţi acolo?
Doamnă, facem ce putem. Doar aşa îl putem urca.
Poate ar trebui să-i mai dăm un sedativ.
Am făcut-o deja.
Deschideţi poarta!
- Ai o armă la tine? - Bineînţeles că nu.
Aşa e mai bine.
Poate îţi vine să te sinucizi în drum spre Ohio.
Grace, ţi-e foame? Vrei să ne oprim să mâncăm?
Nu-mi pasă.
Vreau să înnoptăm undeva. Ce părere ai?
Grace?
- Nu contează. - Aşa o să fac.
Găsesc un fax la următorul motel.
Aşteaptă puţin. Trebuie să închid.
Vrei să asculţi la casetofon?
Grace!
Vrei să asculţi la casetofon?
Priveşte, Grace.
- Vrei să vezi? - Nu-mi pasă.
O să ne distrăm.
Încă n-am văzut nici un loc istoric.
Când aveam 13 ani, îmi plăceau astfel de locuri.
Tu n-ai avut niciodată 13 ani, mamă.
Splendidă idee. Acum ce facem?
Cât o să continui aşa?
- Cum? - Ştii cum.
- Vrei să ne întoarcem acasă? - De ce mă întrebi?
Nu m-ai întrebat dacă vreau să vin. Acum eu decid? Îmi pare rău.
Ştii pentru cine fac asta? Pentru tine.
Pe naiba! Tu hotărăşti, tu ai întotdeauna dreptate!
- Parcă aş fi angajata ta! - Te rog...
Tata de ce n-a venit?
- Ce vrei să spui? - Tu le ştii pe toate, află singură.
- A avut treabă. - Cum să nu?
Nu te mai purta de parcă le-ai şti pe toate.
Eşti grozavă! Te porţi de parcă eu nu locuiesc acolo.
Crezi că nu ştiu ce se petrece? Că mai am cinci ani?
Aşa te porţi.
- Cât o să stăm? - Nu ştiu.
- Dacă nu poate face nimic? - Nu ştiu.
- Nu sunt atotştiutoare. - Dar te prefaci.
- Doamnă, e totul în regulă? - Da.
- Domnişoara îşi face griji. - Îmi pare rău.
Noapte bună, doamnă.
Ţi-ai legat centura?
- Ţi-e frig? - Puţin.
Pare un loc distractiv.
- Aici nu există indicatoare? - Ce să scrie pe ele?
"10 mile până la un pietroi", "20 mile până la alt pietroi"?
Frumoasă călătorie mamă, ne distrăm de minune.
Aici cotesc.
Da, pietroaiele acolo sunt mult mai interesante.
Tată, putem să-l vedem pe mânzul lui Bronty?
Dacă nu se supără.
Un coleg de şcoală mi-a spus că ar fi trebuit să-l dresăm.
Ar fi fost mai uşor de stăpânit mai târziu.
Aşa spun unii.
Am văzut la televizor un tip care făcea asta cu gâştele.
Avea un avion de hârtie şi micuţii credeau că e mama lor.
Îl făcea să zboare şi ele îl urmau. Ai auzit, unchiule T.?
- Da, am auzit. - Ce părere ai?
Gâştele pot să se creadă avioane, dar caii nu pot zbura.
Aşteptăm musafiri?
- Ştii cine e? - Nu.
- Domnul Booker? - Da.
Tom Booker?
Sunt Annie MacLean, din New York. Am vorbit la telefon.
Am găsit cu greu locul. Nu sunt indicatoare.
Sunt multe indicatoare, dar nu scrise.
Oare de ce nu cred că sunteţi în trecere?
Vreau să vă uitaţi la calul meu. Nu durează mult.
- Dacă vă menţineţi părerea... - N-o să mă puneţi să merg până acolo.
Nu, l-am adus, împreună cu fiica mea. Locuim la motelul Lazy J.
- L-ai adus până aici? - Da. Cu o remorcă.
Nu l-am făcut să alerge pe lângă maşină.
Singură?
Apreciez eforturile dv., doamnă...
Să nu-mi spui că-ţi pare rău.
Am mers câteva mii de kilometri.
Uită-te la el.
Dacă ai aceeaşi părere, voi pleca şi am terminat.
S-a făcut?
Stăm la hotelul Lazy J. Vino când ai timp.
Nu trebuie să anunţi înainte.
Iisuse!
Mamă, a venit cineva.
E un singur doctor în oraş.
Am reuşit să găsesc un terapeut pentru Grace.
A trebuit să conduc două ore.
Aţi făcut corecturile?
Sunt Tom Booker. Mama ta e aici?
Vorbeşte la telefon.
Mamă, a venit un cowboy.
Nu e treaba lui Gottschalk. De ce se amestecă?
I-am spus că mă voi ocupa eu de asta şi aşa voi face.
Trebuie doar să mă stabilesc.
Scrie un memo şi o să-l semnez eu.
Eşti pentru prima oară în Montana?
E o prostie!
Îmi imaginez.
E amuzant.
Cred asta.
O să dureze mult?
Probabil. Vorbeşte la telefon 23 de ore pe zi.
- Cu ce se ocupă? - E redactor.
Redactor?
În cazul în care nu ţi-a spus, şi, probabil, n-a făcut-o...
nu vreau să iau parte la asta.
Scuză-mă.
Grace, acesta e domnul Tom Booker. L-ai văzut pe Pilgrim?
Tocmai intenţionam să fac asta.
- Vrei să vin cu tine? - Nu are importanţă.
Grace, vrei să-l vezi pe Pilgrim?
E mai bine să nu vină.
Salut, Lester.
- Te duci să vezi calul? - Aşa mă gândeam.
Sper că ai asigurare. Afurisitul!
Nimeni n-a reuşit să se apropie atât de mult de el.
Trebuie să fiu cinstit cu tine. Cred că ai făcut drumul degeaba.
Dar, înainte să mă gândesc la asta, trebuie să ştiu ceva chiar acum.
E o întrebare pentru Grace.
Când lucrez cu un cal, trebuie să se implice şi stăpânul.
E un pic cam complicat.
Complicat sau nu, ea e cea care-l va călări.
Am dreptate?
Am?
Nu ştiu dacă pot face ceva.
Dar o să încerc, dacă mă ajuţi şi tu.
- Ai ceva împotrivă? - Nu e evident?
Pentru mine nu e, fie că vrei sau nu.
Voi discuta eu cu ea.
Scuză-mă, dar e decizia ei, nu a ta.
Nu vreau să irosesc timpul nimănui şi, în special, pe al meu.
N-ai altceva de făcut pe aici.
Nu e suficient. Nu te pot ajuta.
Ce trebuie să fac?
Am spus, ce trebuie să fac?
Ce vrea? Să ai grijă de calul ei?
Cam aşa ceva.
- Stau la motel? - La Lazy J.
Nu e chiar un popas turistic.
- Fata nu merge la şcoală? - Nu ştiu.
Cred că are mult tupeu să care după ea bietul animal şi copilul.
Dragule, nu mânca cu degetele.
Nu crezi că are tupeu?
Tom spune că e o femeie hotărâtă. Probabil a crezut că merită efortul.
Vor dori să mănânce, dacă stau toată ziua.
Nu aşteaptă asta.
Vor conduce 40 de mile pentru un hamburger?
O salată mixtă.
Cred că femeile din New York mănâncă salate mixte. Nu-i aşa, Tom?
Aşa cred.
Tocmai ce ne lipsea: O vegetariană din New York, la ferma noastră de vite.
Eşti gata să te opreşti?
Am reuşit să-l fac să se mişte puţin. Asta e tot pentru azi.
Mai e mult până să-l putem călări.
Facem progrese.
Ce face?
E un fel de fizioterapie?
Se aude cu intermitenţe.
Aşteptaţi, nu îl forţaţi. Dă-mi frânghia.
Dacă începe să tragă, n-o să reuşim să-l scoatem afară. Intru după el.
Dle Booker, nu mă simt bine dacă îţi asumi aceste riscuri.
Dumnezeule!
- Pilgrim! - Lasă-l!
Lasă-l.
Te doare?
Numai când lovesc pe cineva.
Nu mergi la şcoală?
Iau o pauză. Tu nu?
Noi ieşim devreme de la şcoală, ca să putem munci la fermă.
Uită-te la el.
Cred că a fost un cal mare şi frumos.
Cum era să-l călăreşti?
Scuză-mă, am treabă de făcut.
Îţi stăm în cale?
Să plecăm?
Cred că vom pleca.
De acum încolo, lasă-ţi telefonul în altă parte.
Aţi vrea să rămâneţi la cină?
Joe, scoate-ţi pălăria când stai la masă.
Să nu-ţi mai spun încă o dată.
Doamne, îţi mulţumim pentru aceste bunătăţi.
Binecuvântează casa şi familia noastră şi pe oaspeţii noştri.
Binecuvântează-i pe cei mai sărmani decât noi.
Fie binecuvântate toate creaturile Domnului. Amin.
- Friptură de vită? - Arată apetisant. Mulţumesc.
- Lapte? - Da. Mulţumesc.
Hank ne-a adus mai mulţi oameni ca să mutăm vitele.
Ce vite creşti, dle Booker?
Am o turmă mixtă, dar în special Black Baldies.
Ce sunt acestea?
Black Angus Herefords, nu chiar Herefords.
Black Angus... Desigur.
- Care e diferenţa? - Se adaptează mai bine climei.
Ugerele lor sunt negre, nu roz.
Soarele care se reflectă pe zăpadă nu le arde ugerele.
- Sunt mame bune. - Tatăl nostru a crescut Herefords pure.
Interesant. Întotdeauna m-am întrebat,
de câte ori m-am dus într-un restaurant...
care este diferenţa dintre o friptură obişnuită şi una din Black Angus.
N-am simţit nici o diferenţă, dar una din fripturi mi s-a părut mai fragedă.
Nu ştiam că există atâtea diferenţe între vaci.
N-am mai fost niciodată la o fermă de vite.
Mi se pare că taurii o duc cel mai bine...
întinzându-se pe pajişti şi aşteptând să fie rugaţi să se împerecheze.
Un taur are şanse de 90% să fie castrat şi servit ca hamburger.
Cred că aş alege să fiu vacă.
- Tinere! - Înapoi în pat!
- Vă place la Lazy J? - E bine.
Încă nu m-am obişnuit cât de întuneric se face.
Când plec de aici, nu sunt liniştită, până nu văd motelul.
Dumnezeule, ai o grămadă de condus.
Cât lucrezi la cal, ar trebui ca ele să se mute în casa de lângă râu.
Nimeni n-o foloseşte. E o prostie să tot vină şi să plece.
Eşti amabil, dar ne descurcăm.
Ştiu cum e la Lazy J. E o dărăpănătură.
Frank, deja s-au instalat şi sunt sigură că vor intimitate.
Are uşi, Diane. E foarte intim.
Tom?
Eu sunt de acord, depinde de Annie.
O să fie grozav, când o să vină tata în vizită.
- Unde e tatăl tău, draga mea? - Acasă, lucrează.
Nu ştiu ce să spun.
Merită? Cât o să lucrezi cu Pilgrim?
Depinde de Pilgrim.
Da. Şi eu. Când vii?
O să avem destul spaţiu, pentru că ne mutăm la fermă.
Au o casă drăguţă, lângă râu.
Da. Şi eu te iubesc. Aşteaptă.
Tata vrea să vorbească cu tine.
Pare că se simte bine. Cum e?
Se pare că se simte mai bine la fermă...
de asta am fost de acord să mă mut.
E logic.
Cum e în Marlboro Country?
- Ce spun cei de la revistă? - Pot să fac faţă.
Lucy spune că are impresia că Gottschalk complotează...
- dar nu e ceva nou. - Când vii acasă?
L-am întrebat în seara asta şi a zis că nu ştie.
- Mi-e dor de tine, Annie. - Ştiu. Şi nouă.
Noapte bună!
I-ai spus să vină în vizită?
Ai făcut-o tu. Vrei să te ajut cu bagajele?
- Ce face? - Încearcă să-i pună căpăstrul.
Cum merge?
Tu!
Vrei să te faci utilă?
Hank, avem un voluntar.
Unde e Grace?
Te descurci?
E ora cocktail-ului?
Vino aici.
Te-ai descurcat bine. E timpul să-ţi câştigi traiul.
Când nu muncim, vreau să mă ajuţi cu caii...
să-i ţesali şi să cureţi grajdurile. Poţi să faci asta?
- Nu e o întrebare, nu? - Nu.
Bine.
Ce mai faceţi, micuţilor?
Era pe autostrada 118 şi a făcut pană.
Ştiţi că nu aveţi voie să înotaţi în râu.
A încercat s-o remorcheze...
dar a alunecat de pe cârlig şi i-a căzut în cap.
- Şi e bine? - S-a operat la cap.
A visat să aibă un loc unde să-şi crească caii...
şi să ducă o altfel de viaţă.
Nepotul meu, Joe, îi poartă numele.
A călărit în ambele direcţii cât a putut...
şi acolo şi-a stabilit hotarele.
Aici i-am crescut pe Frank şi pe Tommy.
- Casa ta unde e? - Ea e din New York, mamă.
M-am născut în Londra, dar casa mea e pretutindeni.
Tatăl meu a fost diplomat, ne mutam tot timpul.
Cred că a fost un om important.
A fost un om minunat.
A murit când eu aveam 12 ani. Am văzut toată lumea.
Dar nu se compară cu a cunoaşte un loc ca acesta.
Uneori, oamenii simt mai mult decât exprimă.
- E o familie cu istorie. - Da, o adevărată poveste.
Îmi place cum îi spune "Tommy".
Întotdeauna i-a spus aşa. Cred că a fost favoritul ei.
Îi place să povestească despre cum a fugit, când avea doi ani.
L-au găsit dormind în grajd...
între copitele uriaşe ale unui armăsar Percheron.
A spus că îl proteja calul.
Nimeni nu l-a putut convinge de contrariu.
- De ce porţi mereu pălăria asta? - Pentru că e pe măsura mea.
Vrei s-o încerci?
Ce vreţi să fac?
Asta ce e?
Încă o dată. Vrei să stai pe genunchii mei?
Priviţi, n-o s-o fac de multe ori.
Degetul sus!
E înnodat, nu?
Singurul mod de a-l scoate e să desfacem degetele.
Sunteţi atenţi?
Priviţi.
Încă o dată!
N-o fac de două ori. Duceţi-vă la mama voastră.
- Ce este? - Tu stai vreun pic?
În New York, dacă stai, eşti înlocuit.
De ce am impresia că râzi de mine?
Nu ştiu. De ce?
Trebuie să spui că nu râzi.
Vorbeşti şi în locul celorlalţi?
Lumea aparţine bărbaţilor, dle Booker. Femeile sunt nevoite să facă asta.
Poţi să-mi spui Tom.
Poate că râd puţin.
Dacă eşti aici, relaxează-te.
E un ţinut frumos.
Înţeleg să-ţi faci o casă de vacanţă...
dar nu aş rezista tot timpul.
- Nu-ţi lipseşte restul lumii? - Ce să-ţi lipsească?
Dacă nu ai locuit niciodată la oraş...
cu muzee, teatre, restaurante, muzică...
Nu pot să-mi explic.
Chicago se pune la socoteală?
- Ai locuit în Chicago? - Acolo am cunoscut-o pe soţia mea.
Ai fost căsătorit cu o femeie în Chicago?
- Da, cu o femeie. - Iartă-mă...
Studiam ingineria şi ea violoncelul.
Am auzit-o cântând Dvorak...
şi mi s-a părut cel mai frumos lucru pe care l-am auzit vreodată.
Cine râde de cine, aici?
- Faci jogging, nu? - Nu fac jogging, dle Booker, alerg.
Norocul tău, urşii grizzly nu atacă decât amatorii de jogging.
- Aţi dormit bine acolo? - Eu dorm bine oriunde.
Nu mă pricep la animale.
E tânăr. Apleacă mâna, să-ţi simtă mirosul.
E frumos.
De ce nu mai călăreşti?
Grace a spus ca obişnuiai s-o faci, când era ea mică.
Aşa a spus?
Nu ştiu. Cred că nu am timp.
Credeam că e primăvară.
O zi bună!
Vino să facem o plimbare.
- Ştii să conduci? - Nu sunt destul de mare.
Nu e niciodată prea devreme să începi.
- Urcă! - Nu pot.
Haide, nu pot să aştept o zi întreagă.
Bagă cheia în contact şi întoarce-o.
Pedala de la dreapta e acceleraţia, cealaltă, frâna.
Cu piciorul meu, nu cred că pot.
Exista o singură cale de a afla. Bagă în viteza întâi.
Acum, apasă acceleraţia.
Ai aflat că poţi.
Acum, trebuie să-ţi dai seama cât de tare să apeşi.
Mai încearcă o dată.
Bravo!
La capăt e o mică cotitură. Întoarce.
Urmează drumul. Nu e greu.
O să închid ochii puţin. Condu până se termină drumul.
- Nu cred că pot. - Sigur că poţi.
De unde îl ai pe Pilgrim?
L-am cumpărat din Kentucky. Am fost cu mama să-l văd.
Trebuie să fi fost o călătorie specială.
Ţie ţi-e teamă de ceva, Tom?
De bătrâneţe. Eşti inutil.
Grace, ce s-a întâmplat cu Pilgrim?
Am o problemă.
Când lucrez cu un cal, vreau să-i ştiu povestea.
De obicei, mi-o spune el, în felul său.
Dar uneori sunt atât de confuzi, încât trebuie să aflu de la altcineva.
Nu ştiu ce părere ai să discutăm despre asta.
Dacă nu vrei, înţeleg.
Dar, dacă vreau să aflu ce se petrece în mintea lui...
mi-ar fi de ajutor să ştiu ce s-a întâmplat în acea zi.
Nu astăzi. Când te simţi în stare.
E la latitudinea ta.
Răspunsul este nu.
Nu ai auzit întrebarea. M-ai ajuta.
Mânjii ăştia trebuie călăriţi.
- Rimrock se simte cam neglijat. - Bietul de el!
Ţi-ar fi recunoscător şi ar avea grijă de tine.
- Astfel îmi plătesc nota de telefon? - Nu, aceea e în plus.
- Ţi-am cumpărat o pălărie. - Am deja una.
Ştiu.
- Scările sunt prea lungi. - Sunt potrivite, relaxează-te.
Încep să-mi amintesc.
Atunci, n-o să mai vorbesc.
Nu asta am vrut să spun. N-am mai călărit aşa până acum.
El nu ştie asta.
Ai o poziţie bună. Te descurci.
Arată bine. Te descurci bine?
- Mergem mai repede? - Da.
Ai grijă la frâie, lasă-le mai moi.
E bine aşa? Haide!
O invidiez pe mama ta. Chiar o invidiez.
Trebuie să fie minunat să ştii mereu care este decizia potrivită.
Să nu mai existe dileme.
Toate greşelile să aibă aceeaşi...
valoare ca lucrurile pe care le-ai făcut bine.
Trebuie să fie o uşurare.
Trebuie să fii foarte împăcat.
Nu trebuie să ai vârsta ei ca să-ţi găseşti pacea.
Dar cum ai putea şti altfel?
- Tu ai găsit-o? - Uneori, nu tot timpul.
Când?
Când mă trezesc la fermă şi ştiu ce am de făcut.
Când ştiu că sunt acasă.
Eu mă trezesc în fiecare dimineaţă, fără să ştiu nimic.
Am procedat corect s-o aduc aici...
departe de casă, de tatăl ei, de prieteni?
Cu cât încerc să repar lucrurile, cu atât dau greş mai mult.
Împacă-te cu asta.
- Nu pot. - De ce?
- Crezi că am avut dreptate să vin? - Nu ştiu.
Dacă am făcut o greşeală, Grace o să-mi spună.
E o fată puternică. A moştenit asta de la cineva.
Îţi mulţumesc pentru ce faci, că ne laşi să locuim acolo.
Oricum nu foloseam casa.
Cum era soţia ta?
Era roşcată.
Depinde de cum bătea lumina.
Avea ochii verzi.
Când cânta, mă dădea gata.
Îmi atingea corzile sensibile.
N-am mai auzit muzică la fel ca a ei.
Şi cum arăta când cânta...
Într-o zi, m-a privit astfel şi am ştiut.
Şi ea la fel.
Nu voia să fie soţia unui fermier, dar ea a vrut să încercăm.
M-am gândit că poate să dea lecţii de muzică în oraş.
Copiii noştri ar fi crescut şi s-ar fi jucat cu cei ai lui Frank.
Dar nu era fericită aici, era prea mult spaţiu.
- De ce n-aţi plecat la Chicago? - Nu era destul spaţiu.
Nu ne-a fost dat să fim împreună.
De unde ai ştiut?
A fost uşor să-mi dau seama, mai greu a fost să mă resemnez.
Acum pare evident, nu?
Nu eram potriviţi unul pentru celălalt. Dacă am fi ştiut!
N-am iubit-o pentru că era potrivită, am iubit-o, pur şi simplu.
Ai avut curaj să vii aici.
Ridică piciorul.
Haide!
Mă laşi să călăresc calul tău?
- L-ai întrebat pe Tom? - Bineînţeles.
Şi chiar a fost de acord?
Mă ajuţi?
- Eşti sigură? - Haide!
Mă descurc.
Aici?
Eşti bine?
Să nu spuneţi nimic!
Mi s-a părut că sunt prea multe furculiţe...
- Eşti foarte drăguţă. - Mulţumesc.
Vreţi ceva de băut?
La naiba!
O s-o ajut pe mama ta.
- Te descurci? - Nu tocmai.
De când n-am mai făcut asta, am uitat.
N-am găsit parmezan.
Publicul nu e pretenţios. Să te ajut?
- Fă-te comod. - Sunt.
Poţi aduce pastele.
- Ai uitat un nasture. - Mulţumesc.
Mai vreau încă o porţie de spaghete.
Desigur.
Îmi place sosul. Poţi să-mi dai reţeta?
E din borcan.
Şi eu am folosit o dată sos la borcan.
Nu a fost la fel de bun ca acesta. Nu-i aşa, Frank?
Nu.
Cred că trebuie să ştii ce marcă să alegi.
Spune-mi cum se numeşte.
Annie, m-ai scăpat de gătit în seara asta.
E un subiect delicat.
Diane are visuri mari să plece... Unde?
- În Grecia? În Maroc? - În Maroc.
În ţările acelea în care femeile poartă văluri.
Avem nevoie de o vacanţă.
- Mergem la Branson, la o nuntă. - Nu e rândul tău.
- Nu ştiu cum se joacă. - Eu ştiu.
Nu-i adevărat.
Frank, Branson, Missouri, nu e chiar Maroc.
Am rude acolo. În Maroc nu am rude, după câte ştiu.
- A fost rândul tău! - Nu-i adevărat!
Potoliţi-vă!
- Vrei s-o impresionezi! - Taci din gură, prostule!
Eşti prost, că ai lăsat-o să cadă de pe cal.
Am văzut, a încercat să-l încalece pe Gonzo.
Idiotule!
Ai călărit?
Îmi pare rău, Annie. Sunt obosiţi. Spuneţi "noapte bună" şi "mulţumesc".
Cina a fost delicioasă.
Mulţumesc. A fost minunată.
- Spune "mulţumesc". - Mulţumesc.
- Joe, Grace a încercat să călărească? - Ar trebui să vorbeşti cu Grace.
Dacă am greşit cu ceva, îmi cer scuze.
N-o lăsa să te respingă.
E totul în regulă?
- Ai încercat să călăreşti din nou? - Da.
- Asta înseamnă că sunt vindecată? - Nimeni nu încearcă să te vindece.
Vreau doar să spun că e minunat să poţi călări din nou.
Ştiu de ce ai avut nevoie s-o faci singură.
Ştii totul.
Încetează. De ce nu mă laşi să vorbesc cu tine?
De ce eşti aşa de supărată pe mine? Orice fac sau spun e greşit.
Acum ştii cum mă simt eu.
Ştiu că te critic şi îmi pare rău...
dacă te face să te simţi aşa.
Dar, dacă te presez, o fac doar...
Să faci din mine fiica perfectă, iar tu să fii mama ideală!
Nu merit asta!
N-o fac pentru mine.
Ci pentru tine, ca să nu creşti necunoscându-ţi rădăcinile.
Ai făcut o treabă minunată.
Cine mă va dori aşa?
Nimeni.
Nu pare aşa, dar înţeleg ce simţi.
Când eram de vârsta ta şi tatăl meu a murit...
mă simţeam ca şi cum aş fi pierdut totul şi că voi fi singură.
Dar te-am avut pe tine.
În fiecare noapte obişnuiam să mă rog ca tu şi tata să faceţi un alt copil...
pentru că eu să nu mai fiu atât de specială.
Ştiu.
Îmi închipui cât de mult trebuie să fi suferit...
când ţi-ai pierdut cea mai bună prietenă...
iar corpul tău nu a mai fost că înainte.
Dar într-o zi cineva se va uita la extraordinara femeie care devii...
şi vei vedea cât de mult te va iubi.
E tot ce am avut de zis.
Aici operatoarea de la AT&T. Sunteţi Annie MacLean?
Un telefon pentru dv. Din partea dlui Gottschalk şi a dlui Felton.
Domnul Felton... Aşteptaţi, vă rog.
Sunt gata.
Te-am aşteptat să te întorci.
Ţi-e foame?
Judith îmi povestea despre un băiat.
Nici măcar nu i-am auzit numele.
Voiam să ne plimbăm pe pod.
Râdeam. Nu-mi aduc aminte de ce.
Şi calul ei a căzut. Piciorul lui Judith s-a prins în scară.
Era aşa de speriată.
Următorul lucru pe care l-am văzut era un camion venind.
Claxona, încerca să ne avertizeze.
Am încercat să iau frâiele calului ei, să-l iau de acolo.
Camionul a început să derapeze.
Dar n-am avut timp.
A lovit-o pe Judith.
Şi a dispărut.
Apoi s-a îndreptat către Pilgrim şi către mine.
Pilgrim s-a ridicat în două picioare.
Am căzut.
Dar Judith... Dumnezeule!
Îmi pare rău, Judith.
Nu ştiu când nu te vei mai simţi aşa.
N-ai făcut nimic rău.
Ni s-ar fi putut întâmpla mie, lui Frank sau lui Joe.
Nu are rost să încerci să afli de ce se întâmplă astfel de lucruri.
Era un băiat din rezervaţia Picioarelor Negre.
Lucra aici. Avea 16 ani. Era un puşti puternic, cumsecade.
Eram prieteni buni.
Într-o zi, a sărit în cap în lac...
s-a lovit de o piatră şi şi-a rupt gâtul.
A rămas paralizat.
După accident, am mai trecut pe la el.
Dar nu mai era acolo.
Mintea, spiritul său dispăruseră.
Nu rămăsese decât furia.
Băiatul pe care îl cunoscusem dispăruse.
Ştiu unde a dispărut.
Ştiu că ştii.
Să nu dispari.
Fă tot ce poţi să rezişti.
Îţi mai spun ceva.
Ştii că mi-ai spus că Pilgrim s-a ridicat în două picioare?
Ştii ce cred eu?
Cred că acel cal te iubea atât de mult, încât a încercat să te protejeze.
Eu asta cred.
Vrei să mai vezi o dată?
- Fără să zâmbeşti? - Da.
Nu se poate, e imposibil.
- Îţi simt muşchii... - Pune-mă la încercare.
Trebuie să fie plăcut să ai câteva zile de vacanţă.
Sunt mai mult de câteva zile. Nu mai sunt redactor.
- E prima oară când recunosc. - Ai fost concediată?
Nu, e vorba de...
Da, m-au concediat.
- Nu pari să fii prea supărată. - Mi-a trecut şocul.
Sau poate că nu.
Sunt sigură că aş putea să-mi recapăt slujba...
sau să-mi găsesc la o altă revistă. Nu sunt sigură că vreau să mă întorc.
Cred că nu trebuie să iei nici o decizie până nu te întorci acasă.
Nu mişca braţele ca o moară de vânt.
Dacă loveşti de jos, te întorci tot acolo.
Ai ştiut dintotdeauna că îţi doreşti viaţa aceasta?
Am fost fiică de fermier.
De acolo nu a fost decât un pas până la a deveni soţia unui fermier.
- Frank e un om de treabă. - Mai bun de atât nu se poate.
Nu neg că uneori mă gândesc la lucrurile pe care nu le voi avea.
Poate voi vedea Marocul, poate nu.
Tom a avut multe prietene după divorţ?
Annie, eu nu mă pricep la aşa ceva.
Să discut indirect despre ceva. Treci la subiect.
Tom înseamnă foarte mult pentru această familie.
Nu căuta aici ceea ce cauţi.
Nu-l face să mai treacă o dată prin asta.
Mă îndoiesc că Tom ar face ceva împotriva voinţei sale.
E un om cumsecade.
Are un talent special, dumnezeiesc.
Dar, totuşi, e un om.
N-am putut să...
Vreau să ştiu ceva.
Eşti sigură?
Trebuie să mă întorc.
Tată?
Tată!
Sunt Diane. Mă bucur să te cunosc. Bine ai venit!
Sunt Frank. Acesta este băiatul meu cel mare, Joe.
El este domnul Booker.
- Sunt Tom. - Bună, Tom. Mă bucur să te cunosc.
Vreau să-ţi mulţumesc că le-ai luat la tine pe fetele mele.
Diferenţa se vede deja şi îţi sunt recunoscător.
- Ai observat? Nu mai umblu cu baston. - Văd şi sunt uluit.
- Putem să i-l arătăm pe Pilgrim? - Bineînţeles.
- Haide să-ţi luăm bagajele. - Ai nevoie de ajutor?
Ne vedem mai târziu.
Eram sigur că mă rătăcisem. Am intrat într-un magazin...
şi am întrebat dacă cineva ştie unde este ferma Booker.
Un domn simpatic, în vârstă, mi-a dat indicaţii.
Doamne! Era Henry Vanoker.
Mă miră că n-ai ajuns în Mexic.
Când tata a fost în India, s-a rătăcit în munţi.
Când a găsit drumul înapoi...
şi-au dat seama că era un drum nou şi au refăcut hărţile.
Cum ai ajuns în India, Robert?
După facultate, am fost în Peace Corps.
Acolo a cunoscut-o pe mama.
Povesteşte-le, te rog, când mama căuta cuvântul "Tubab".
Mama era scriitoare, iar tata ştie continuarea. Mai departe.
Scria la un periodic englezesc. Cum se chema?
Cambridge Monthly.
A hotărât să plece în India necunoscând pe nimeni.
Nu avea la cine să stea, dar i s-a spus să caute "Tubab".
Vine la uşa mea cu bagajele şi maşina de scris...
întrebând unde se află "Tubab". Şi am spus aici.
Ea mă întreabă: "Tu eşti Tubab?"
Şi eu îi spun: "Nu, numele meu este Robert"
"Tubab înseamnă om alb şi eu sunt".
Şi aşa ne-am cunoscut.
Ce pat mic! Poate ar trebui să dorm în şură.
Eşti alergic la fân.
Îmi cer scuze pentru "surpriză". Doar ieri am putut să-mi iau liber.
Nu trebuie să te scuzi.
Ai dreptul să fii aici.
Ai avut dreptate s-o aduci aici.
Au fost momente când m-am îndoit.
Cred că eşti obosit, nu?
Da.
- Nu pot să cred că e acelaşi cal. - Mai avem mult de lucru.
Cât, după părerea ta?
După cum i-am spus soţiei tale, de Pilgrim depinde.
Haide, tată! Dansează, te rog.
- Vara e scurtă aici, nu? - Deloc.
Unde să le duc la păscut, pe deal sau jos?
Pe deal.
Aici ai crescut? De aici eşti?
Iarna e foarte lungă.
Am întrebat-o pe Annie, n-a ştiut să-mi spună, dar ce faceţi?
Hrănim vitele şi sperăm că vor supravieţui.
Asta e? Nu mai vorbeşti cu mine?
Eu vorbesc cu tine. Spune ceva!
- Nu. - De ce?
- Nu mă pot implica în asta. - Eşti deja implicat.
- E un om cumsecade. - N-am spus că n-ar fi.
- Nu schimbă ceea ce simt. - Trebuie să te hotărăşti ce vrei.
- Tu ştii ce vrei? - Da, şi încerc să nu mă pierd.
Nu mă aşteptam să mai simt asta vreodată.
Annie, aici e locul meu. Ăsta sunt.
Asta îţi doreşti?
Da.
Eşti sigură?
Da.
Poţi să le spui asta lui Robert şi lui Grace?
Dacă ai avea o şansă de a te întoarce acasă...
şi de a îndrepta lucrurile, ai face-o?
Nu mă poţi întreba aşa ceva. Nu-i atât de simplu.
Ba da, este.
Nu e corect.
Nu, nu este.
Mâine ai ceva de făcut.
Va fi bine.
Aşteaptă. Tom îl va convinge.
Ce faci?
Trebuie să facem altceva.
- Nu-l va durea, nu-i aşa? - Nimic din ce am făcut nu l-a durut.
Grace, asta e şansa lui Pilgrim. Şi a ta.
Bine.
Să-l lăsăm să pregătească totul.
Haide!
Destul! Opreşte-te!
Aici intervii tu.
Vino aici.
Vreau să vii aici.
Vino aici şi stai lângă mine.
- Dar de ce m-ar lăsa... - Priveşte-l.
Priveşte-l.
E totul în regulă. Nu l-ai dezamăgit niciodată.
- Nu pot. - Grace, trebuie să faci asta.
Ai încredere în mine încă o dată.
- Ce să fac? - Vino aici şi stai lângă mine.
Începe de aici. Mângâie-i grumazul şi capul.
Freacă-l.
Aşa.
Aşa. Continuă.
Grace, acum îi vom arăta lui Pilgrim cum să te ajute să-l încaleci.
La un moment dat, nu veţi mai avea nevoie de mine.
Şi momentul acesta a sosit.
Nu te rog. Încalecă.
Acum o să-l ridicăm.
Tată...
Iubito, te-ai descurcat minunat.
Te pregăteşti să pleci acasă, nu-i aşa?
Tom e aici?
Nu, s-a dus în Sheridan, să ia nişte cai. A plecat noaptea trecută.
- Când se întoarce? - Nu ştiu.
Să-mi spui când ai nevoie de ajutor să-l încarci pe Pilgrim.
Când ai avion?
La 12:15. Vor să plecăm înspre aeroport la 9:30.
Eşti sigură că vrei să-l duci pe Pilgrim acasă cu maşina?
Ştiu drumul şi nu am o slujbă la care să mă grăbesc.
Sincer, aş vrea să rămân puţin singură.
- Când o să începi? - O să plec când veţi pleca tu şi Grace.
Pot să-ţi sugerez ceva?
Nu te grăbi.
Ce este? Parcă ceva ar fi în neregulă.
O să-ţi spun ceva.
Am privit calul acela şi simţeam că sunt în locul lui.
Am două posibilităţi.
Să lupt sau să mă resemnez.
Întotdeauna am ştiut că eu te iubesc mai mult.
Nu mă deranja.
Mă simţeam norocos.
Un pic mirat că o femeie ca tine stă cu unul ca mine.
M-am gândit că, dacă făceam totul cum trebuie...
Dacă eram cel mai bun soţ şi tată posibil...
Chiar şi faptul de a fi un bun avocat nu conta, decât în ochii voştri.
Dacă făceam toate acestea, nu mai conta dacă ne iubeam la fel de mult.
Nu ceream mai mult de atât. M-am convins că nu am nevoie de mai mult.
Dar adevărul este că tu nu ştii ce simţi pentru mine.
Nu ştii dacă mai vrei să fim împreună.
Şi nu vreau să te întorci până nu iei o decizie.
Bine?
Mulţumesc, Joe.
La revedere, Annie! Baftă!
Mulţumesc. Şi ţie.
Gata, urcaţi! Frank, eşti gata?
Aşa cred.
- Nu pot să cred că nu e aici. - Probabil l-a reţinut ceva.
Nu îi prea plac despărţirile.
Dacă mă gândesc, nici la întâmpinări nu se pricepe.
Eşti gata?
- Când o să vii acasă? - Peste câteva zile.
O să-mi fie dor de tine.
Dacă mă rătăcesc, ştii unde să trimiţi echipa de căutare.
Ar putea fi oriunde.
Te sun, bine?
Îl urci sau aleargă pe lângă?
Am vrut să fiu aici, când pleci.
- Nu vreau să te părăsesc. - Nici eu nu vreau.
Aş mai putea rămâne câteva zile?
Şi apoi?
De ce ni s-a întâmplat asta?
Nu-mi pun astfel de întrebări. Şi n-am vrut să te iubesc, dar te iubesc.
Întotdeauna voi simţi asta.
Putem să mai călărim o dată împreună?
Înşeuez caii.