CAPITOLUL I WEEKEND-UL LUNG
Închidem localul în curând.
Traducerea si adaptarea: Flavius Gomei / CAMY
- Care-i treaba, Claire? - Salut.
Deci, asta e, nu-i aşa? Numai noi doi.
Sfârşitul lumii.
Ai vorbit cu Ron în ultima perioadă?
Ron e în Barbados, ocupat cu scufundările,
şi conform notiţelor, el nu vrea să fie deranjat.
Dacă deţii locul ăsta ar trebui să te duci şi tu în Barbados.
Da, sigur că m-aş duce, mai ales dacă ar fi doi idioţi care să-mi acopere
spatele cât timp sunt plecat.
- Ţi-ai reparat aparatul foto? - Nu, e dus de tot.
A trebuit să-l trimit înapoi la cei de la Pentax.
Am microfonul meu care e bun. Aşa că putem face investigaţiile IVP.
Bine.
Mi-ai amintit de un lucru.
Trebuie să-ţi arăt ceva.
Azi-noapte navigăm pe nişte forumuri paranormale,
şi-am dat peste ceva destul de interesant, ce îţi vei dori să vezi.
Ce e?
Aşteaptă. Priveşte.
Uită-te mai de aproape.
Am văzut-o din prima. Te va uimi.
E o chestie foarte serioasă.
Nenorocitule.
Mă simt atât de bine.
Dumnezeule, de fiecare dată.
Dumnezeule.
Ce cameră ai luat?
216.
- Desigur. - Sunt aici de aseară, asta-i regula.
225 e luată.
Restul sunt cam toate disponibile.
Doar etajul 2 din câte îmi amintesc Cu etajul 3 am terminat.
- Dar un oaspete? Brutal. - Nu trebuie să fii vreun geniu ca să-ţi
dai seama că aproape dăm faliment.
Bine, voi lua camera 214.
Mă gândeam că putem face schimbul la 12 ore?
Bine. Sună bine. Le voi aduce înapoi.
Asta e cheia de la cameră. Camera 224.
Luaţi-o pe scări şi apoi la dreapta şi apoi încă o dreaptă, ca o curbă...
şi apoi mai mergeţi până la hol, iar camera se află pe dreapta.
N-aveţi cum să n-o vedeţi.
Mulţumesc.
Ştii cine e aia?
- E Leanne Reas Jones. - Bine.
E cunoscută din "Aşa Mamă Aşa Fiu".
- Omule, e super faimoasă. - Bine, în fine.
Leanne Reas Jones. Mă întreb ce caută aici.
A fost invitată să ţină discursul la o reuniune din Potstown.
- De unde ştii asta? - Mi-a spus.
- Ce? Ce altceva ţi-a mai spus? - Nimic. De ce te porţi atât de ciudat?
- Nu mă port. - Poftim autograful ei, calmează-te.
- Mă rog! De ce eşti atât de iritat azi? - Nu sunt, sunt doar stresat.
Site-ul ăsta mă omoară.
Lasă-mă să văd.
Arată bine.
Urăsc designul.
Arată foarte bine.
Îmi place de fantoma asta mică.
Nu e chiar atât de profesionist, dar e acceptabil.
Sunt o mulţime de bani puşi la bătaie, aşa că trebuie să acţionez rapid.
Arată foarte bine. Îmi place.
Şi-n moment ce va deveni mai faimos, nu va mai conta cum arată.
Mă gândeam...
Se întâmplă că atunci când ceva înfricoşător se întâmplă, nimeni nu e prin împrejur, nu?
Ca atunci când ai văzut ceva ciudat şi erai singur.
Aşa că, m-am gândit, din moment ce hotelul ăsta e mai mereu gol, am
avea ceva şansa să stabilim un contact.
- Ţi se pare logic? - Da.
Cred că va fi o lovitură bună. O simt.
- Ce? - Ce?
Recepţia.
Da, doamnă Reas Jones.
Sigur, vi le trimit imediat.
Cu plăcere.
- Am uitat să duc prosoapele. - Mă ocup eu.
Bine, salvează-mă de nebuna aia de la 225, mă înnebuneşte şi nu vreau
să mă vadă.
Doamna cu copilul ăla? Ştiu, care-i treaba ei? Mi-a tras şi mie o privire...
S-a certat tare cu soţul ei şi stă aici până duminică cu fiul ei, drept răsplată.
Trece printr-o perioadă foarte grea şi vrea ca el să realizeze
cât de greu e viaţa fără ea.
- De unde ştii toate astea? - Mi-a spus.
De ce pari întotdeauna surprinsă că eu vorbesc cu oaspeţii?
Haide, fano, nu lăsa prosoapele să aştepte.
Doamnă Reas Jones? V-am adus prosoapele.
Doamnă Reas Jones?
Fii drăguţă, şi înmânează-mi unul.
Mulţumesc.
Cu plăcere, doamnă Reas Jones.
- Spune-mi Lee. - Bine.
- Care e numele tău, dragă? - Claire.
Eşti o salvatoare.
Nu, nu pot face asta.
Haide, răneşti sentimentele unei femei bătrâne.
Mulţumesc, doamna Lee.
Sunt o mare fană de a voastră.
"Aşa Mamă Aşa Fiu" a fost unul dintre serialele mele favorite.
Şi aţi jucat foarte bine. Şi...
Trezirea lui Eleanor.
Iubesc filmul ăla.
Obişnuiam să mă uit mereu când locuiam cu mama.
Până şi părul începusem să mi-l fac aşa ca al tău.
Mulţumesc. E foarte drăguţ ceea ce spui.
- Şi, cu ce te ocupi, Claire? - Recepţionistă.
Dacă mai aveţi nevoie şi de altceva, anunţaţi-mă...
Vreau să zic că, ăsta e ultimul weekend ce mai ţinem hotelul deschis.
Aşa că eu şi Luke suntem ultimii angajaţi ce mai lucrează azi.
De fapt, dorm aici în loc să mă duc acasă. E nebunesc.
Mă refer în viaţa reală. Eşti actriţă, de îţi place aşa de mult de munca mea?
Eu? Nu.
Eu doar lucrez la hotel.
Dar, cam îmi place să fac de amândouă.
Bine.
Claire?
Prosoapele.
Da, bineînţeles.
Poftim.
Cum a mers?
Veţi face ceva împreună?
M-a făcut să mă simt ca o idioată.
Ei bine, e o actriţă.
Ce ar trebui să însemne asta?
Ce ştii tu despre actori, mă rog?
Nu ştiu multe, dar ştiu câte oleacă din fiecare.
De ce tre' să fii aşa escroc?
Şi de ce eşti atât de negativist?
Nu sunt negativist, sunt realist. E o diferenţă.
- Pesimist. - Pesimismul e o formă superioară
a optimismului.
Dacă n-a aştepţi nimic de la oameni atunci vei avea o viaţă uimitoare.
Da, şi atunci nimeni nu va cunoaşte succesul.
- Am nevoie de o cafea. Tu vrei ceva? - Nu.
Bine.
Ce mai faci?
Cu ce te pot servi?
Uite ce, nu te grăbi şi dacă ai întrebări, anunţă-mă.
Ciclopii nu au dintotdeauna un singur ochi?
Ce vrei să spui?
Nu mai contează.
Voi lua o...
o Soia Mocha Latte mare cu un pic de caramel.
Bună alegere.
Care-i treaba la hotel?
Bine.
Pot să fiu cinstită cu tine?
Ştiu că nu ne cunoaştem atât de bine, dar te văd mereu...
şi suntem numai noi două aici.
Duminica asta, prietenul meu mă duce la un picnic, drept întâlnire.
Şi sunt foarte entuziasmată şi ştiu că va fi foarte romantic,
dar nu sunt în întregime entuziasmată pentru că ceva la relaţia noastră mă
deranjează...
şi anume, că suntem împreună de un an şi el nu mi-a spus o dată "Te iubesc".
Trebuie să vorbesc cu cineva despre chestia asta pentru că nu vreau să-l întreb.
Mi-a spus-o printr-un mesaj. Asta e chestia.
Dar ca prieteni nu se pune. E ca şi cum ai spune: îmi place să beau
şi să fac sex. Şi de asta nu se pune.
Aşa că, mă întrebam...
Unde e cafeaua ta?
Au rămas fără ea.
Fata aia enervantă e tot acolo?
Da.
Ce nechibzuinţă.
Epic.
Te-ai gândit vreodată, atunci când ai plecat de la facultate, şi te întrebai
dacă asta e alegerea potrivită?
În fiecare zi.
De ce oamenii au aşteptări aşa de mari?
Totul se întâmplă pentru un motiv, Claire.
Nimeni nu sfârşeşte exact ca negustorul yankeu.
Probabil.
- Ştii ce mă apasă cu real? - Aşteaptă o clipă.
Îmi simt ochii de parcă mi-ar fi intrat praf în ei.
Trebuie să mă duc sus.
Ce?
Îmi pare rău, sunt rupt. Putem vorbi despre criza ta de viaţă mâine.
- Acum am nevoie de somn. - Bine.
Lasă-ţi laptopul aici.
Ce? Nu o să sparg sistemul. Vreau să mă uit la nişte pantofi.
Şi devine foarte plictisitor pe aici atunci când nu e nimeni cu care să vorbeşti.
Şi cartea mea e nasoală.
Bine, ai grijă de el.
Desigur.
Şi dacă te gândeşti să înregistrezi ceva,
încărcătorul e în spate, ştii cum să-l foloseşti, introduci mufa în...
Ştiu cum se face. Am înţeles.
Precis sunt fantome în hotelul ăsta.
Noapte bună, Claire.
Noapte bună, Luke.
Unde e site-ul tău?
Ei bine, până mă voi destinde cu astea...
Văduva negustorului yankeu.
Tragic.
Bine.
La naiba. Cum funcţionează chestia asta?
Nu vreau să te sperii stând în spatele tău. Scuze.
La dracu'! Ce dracu'!
Dumnezeule, m-ai speriat de m-a luat naiba.
Ce faci aici, totuşi?
- Am auzit un zgomot, omule. - Cum ar fi?
Ca o lovitură, izbitură.
M-am trezit şi nu mai pot dormi. Aşa că putem schimba, dacă vrei.
Bine. Bun. Doamne!
Scuze.
La naiba!
CAPITOLUL DOI Madeline O'Malley
Ştii povestea Madelinei O'Malley?
A murit în hotelul ăsta.
S-a spânzurat după ce logodnicul ei a părăsit-o după nuntă.
Primii proprietari ai hotelului n-au vrut publicitate negativă şi probleme cu afacerea
aşa că, i-au ascuns corpul în subsolul de lemne timp de trei zile.
Până când au scos-o într-un container.
Când oamenii din oraş şi-au dat seama ce s-a întâmplat aici...
au fost şocaţi. Aşa că proprietarii au fost obligaţi să închidă hotelul şi să-l vândă.
Nimeni n-a mai venit aici până anii '60.
Şi de atunci, oamenii au raportat c-au văzut fantoma lui Madeline O'Malley...
hoinărind pe coridoare aşteptându-şi iubitul.
Unii spun că-şi caută un iubit.
Scuză-mă? Ce faci?
Mami.
- Ce se întâmplă? - Mi-a spus că e o fantomă în hotel.
Şi a spus că va veni după mine.
- N-am spus asta. - Ce e cu tine?
E doar un copil.
Scumpule.
E-n regulă, nu e adevărat.
E doar o poveste, bine?
N-am nevoie de asta, am deja multe care se petrec în viaţa mea.
Da, doamnă.
Şi tu. Încă mai avem nevoie de prosoape.
M-am săturat tot să vă cer. Nu mă face să fiu personajul negativ.
Da.
- Suntem la camera 225. - Da, ştiu la ce cameră eşti.
Lucrez în hotelul ăsta.
Haide, scumpule. E o poveste prostească, nu?
Am cumpărat pâine din aia ieftină, pot s-o simt.
Niciodată să nu omiţi pâine. O să regreţi mereu.
De ce crezi că mai stă pe aici?
Dacă mă întrebi pe mine...
Preţurile nu sunt aşa de ieftine.
- Hotelul ăla de pe Route 13 e mult mai bun. - Nu ea, mă refeream la Madeline.
- Ce crezi că vrea? - Nu ştiu.
Nu-mi petrec timpul să mă gândesc ce vor femeile, mai ales cele moarte.
Te rog.
Când ai văzut-o, cum arată?
Arată ca şi moartă?
Întâlnirile fizice nu-mi prea amintesc de detalii.
Ciudat, pentru că ai crede că poţi, dar...
acum un minut e acolo şi apoi în următoarea clipă e dusă.
E ca şi cum, nici n-a fost acolo.
Nu ştiu. E greu de explicat. Trebuie să fii acolo.
Sunt atât de invidioasă.
Dar dacă aş fi văzut-o, cred că m-aş fi speriat de moarte.
Nu-mi vine să cred că n-ai niciodată aparatul foto cu tine.
Ştiu. Mă macină chestia asta.
Vrei să faci nişte raporturi în seara asta?
Cu siguranţă.
Trebuie să găsim nişte dovezi că Madeline O'Malley a existat cu adevărat.
Înainte ca locul ăsta să se închidă. Imaginează-ţi cum se simte ea.
Fiind blocată aici pentru totdeauna.
Trebuie să înregistrăm ceva.
E ca o obligaţie morală.
Bună, Lee.
Cum ai intrat aici, pasăre?
Luke, nu vei crede ce tocmai mi s-a întâmplat.
Luke?
Ce?
Nu mai contează.
Sunt un dovleac. Voi omorî şarpele.
Nu uita să înregistrezi.
- Ţi l-am lăsat pregătit. - Bine.
Distrează-te cu filmele porno de pe internet.
Aceasta e înregistrarea IVP de la spălătorie.
Luke, voi sări peste asta. Nu e nimic aici.
Aceasta este înregistrarea IVP din sala de mese.
Încerc să contactez spiritul lui Madeline O'Malley.
Madeline, dacă ne auzi, te rog, dă-ne un semn.
La naiba, Luke, ai spus că ai pregătit chestia asta.
Luke, trezeşte-te!
- Haide, trezeşte-te! - Aşteaptă.
Ce?
Claire, mai am două ore de somn.
Omule, trebuie să mă asculţi, pianul a început să cânte singur.
Cred că a fost ea.
Haide, voi coborî la şapte şi voi asculta atunci.
Nu, mi-e teamă.
Bine, intră.
De fapt...
sunt bine.
Eşti sigură?
Da, cred că...m-am panicat pentru o clipă,
dar voi fi bine.
Bine. Voi coborî în câteva ore, bine?
Bine.
Te superi dacă ai vorbi mai încet?
Trebuie să te întreb din nou?
Ştii ce? Stai în banca ta. Bine?
M-ai întrebat ce am făcut ieri...
Am înregistrat un fenomen inexplicabil.
E o fantomă în hotelul ăsta şi eu am înregistrat-o, ce e aşa mare lucru?
Aşa că, lasă-mă în pace.
Vino cu mine pentru un moment.
Vino, stai jos.
Ai nevoie de o băutură.
Noroc.
- Eşti bine? - Da.
Spune-mi ce ai văzut.
Am...
Îmi pare rău de ieri. Uneori nu mă comport drăguţ cu oamenii. Ştiu asta.
Te rog să n-o iei personal.
Nu-mi cer scuze decât o singură dată.
Te pot ajuta cu ceea ce cauţi tu...
Trebuie doar să ştiu ce este, ceea ce cauţi.
Îmi pare rău. Să mă ajuţi cu ce?
Ştii ce e asta?
E un pendul.
E utilizat pentru a răspunde la...
întrebări dificile.
Ştii de ce sunt aici?
Sunteţi invitată să ţineţi un discurs în calitate de actor în Potstown?
Nu, nu sunt aici pentru actorie. Mă aflu aici în calitate de invitat...
la o adunare de vindecări.
Asta e ceea ce fac acum. Asta e adevărata mea chemare.
Claire, totul pe lumea asta e conectat.
Fie că înţelegem astea sau nu, depinde de simţul nostru de percepţie.
Dorinţa noastră de a comunica. Dacă vrei să comunici cu spiritele hotelul ăsta...
te pot ajuta să faci asta.
Trebuie doar să ştiu ce vrei de la ele.
Nu ştiu dacă sunt reale.
- Fantomele. - Spirite.
Nu este real în lumea asta. Totul este o stare de a fi.
Nu există începuturi, nu există sfârşituri,
nu există fantome.
Suntem toţi ca o fiinţă şi suntem încorporaţi în energia universului.
Ca nişte picături de apă într-un ocean întins.
Universul are un plan pentru fiecare dintre noi.
Vreau să ignori ceea ce îţi spune conştiinţa.
Să te deschizi.
Ce voiai să le ceri acestor spirite?
Vreau să ştiu dacă Madeline O'Malley a cântat la pian jos.
Şi dacă ea este spiritul care locuieşte în acest hotel.
Întreabă din nou. De data asta, închide ochii şi concentrează-te.
Deschide-ţi sufletul.
Întreabă direct ce vrei să ştii.
Tu eşti spiritul Madelinei O'Malley?
Ai murit în acest hotel?
Tu cântai la pian?
Ei nu îţi vor spune cine sunt.
Ei?
Sunt trei.
- Ce vor? - Exact ce vrei şi tu.
- Ce? - Să trăiască.
Dar ei nu sunt în viaţă.
O tragedie oribilă a avut loc în acest hotel.
Ceva legat de subsol. O greşeală.
Ea este. E Madeline. Acolo i-au ascuns cadavrul.
Nu trebuie să cobori în subsol.
Acolo e prinsă? Spiritul ei este prins acolo?
N-o poţi salva.
Au încercat s-o avertizeze. Au încercat s-o ajute.
Cine sunt "ei"? Ce vor?
Ce s-a întâmplat?
Am pierdut contactul.
Mă întorc la 7 dimineaţa Pupici şi îmbrăţişări
Ca să vezi. Nu sunt prosoape.
Gata, m-am săturat. Mergem înapoi la tata.
Capitolul III Ultimul Oaspete
Cineva are un caz de "Luni"
Bea.
Nu contează că a plecat. De fapt, ţi-a făcut o favoare.
Chiar mă sperii. Trebuie să te aduni. Eşti complet dusă.
Şi mie mi s-a întâmplat când am început cu chestiile astea
Trebuie să fii atentă cu ce se întâmplă în capul tău.
Începi să crezi că vezi lucruri, şi asta s-ar putea să nu înceteze.
Bine, visul e altă chestie, dar cum rămâne cu pianul?
- Şi cum rămâne cu ce-a spus Lee? - Am ascultat înregistrarea cu pianul...
şi nu ştiu ce să-ţi spun. Poate e inexplicabil, poate nu.
Dar nu merită să cedezi nervos. Nimic din astea nu merită.
Cât despre nebună de sus... Uite ce e, Claire...
De câte ori n-ai văzut la televizor o emisiune târzie
despre supranatural şi cu toţi ţăranii în public?
Şi de câte ori ai citit în ziar despre un medium...
rezolvând cazuri de crimă, sau vindecând pe cineva fără medicamente.
Sau câştigând la loterie. Aproape niciodată, nu?
Pentru că toate sunt prostii. Hocus pocus.
Femeia aia de sus e doar o actriţă bătrână şi nesigură...
care încearcă să conducă locul ăsta. E patetic.
Tu nu vrei să afli ce se întâmplă aici?
De ce nu eşti intrigat? Asta ar putea fi chestia.
Poate Madeline încearcă să te contacteze şi ţie nici nu-ţi pasă.
Nu asta trebuia să fie treaba ta?
Jur pe Dumnezeu, că dacă javra aia s-a întors cu copilul...
Păstrează-ţi calmul.
- Vă pot ajuta, domnule? - Aş vrea o cameră pentru o noapte.
- Doar o noapte? - Da.
Aş dori camera 353, vă rog.
Îmi pare rău, camera nu este disponibilă pe moment.
Avem camere libere doar la etajul doi...
pentru că este ultimul weekend când avem deschis.
Nu, trebuie să iau camera 353.
Vă rog.
Este foarte important pentru mine.
Am bătut cale lungă.
Dle, toate camerele de la etajul 3 sunt goale, aşa că...
dacă nu vă deranjează să aduceţi nişte aşternuturi şi...
să dormiţi într-o cameră fără mobilă, atunci vă putem ajuta.
E foarte bine.
Aţi putea să-mi daţi o carte de credit pentru rezervare?
Plătesc cu banii jos.
De obicei folosim cardurile, în caz de daune.
Luaţi ăştia, vă rog.
În regulă.
Să vă aducem aşternuturile.
O zi bună.
Drăguţ din partea ta că m-ai ajutat.
Nicio problemă. M-am gândit că în curând locul ăsta va fi gol, aşa că...
dacă cineva doreşte o anumită cameră, cine sunt eu să mă pun contra?
Chiar nu e nicio problemă.
Domnule?
Mulţumesc.
În camera 353, mi-am petrecut luna de miere.
Locul acesta păstrează amintiri speciale pentru mine.
E interesant, să te întorci într-un loc...
şi să simţi că parcă n-ai plecat niciodată.
Mă simt aproape ca acasă.
- Nu eşti de acord? - Nu ştiu.
Haideţi să mergem sus.
Cum spuneam, camerele au fost curăţite şi golite şi...
mare parte din mobilier este depozitat în magazie.
Din fericire, proprietarul e prea zgârcit să angajeze o firmă de mutări,
aşa că, paturile au rămas.
Cameră s-ar putea să nu mai aibe acelaşi farmec...
- dar nu veţi dormi pe podea. - E foarte bine.
Am venit doar pentru o ultimă zvâcnire de nostalgie.
Bine, am ajuns. Camera 353.
Apartamentul Nupţial.
Dacă vă răzgândiţi şi vreţi o cameră cu televizor, anunţaţi-ne.
Nu va fi nevoie.
Pentru asta am venit.
- Mulţumesc mult. - Şedere... plăcută.
Dacă voi treaz toată noaptea cu tine, trebuie să te îmbeţi cu mine.
Noroc.
- Cum te simţi? - Mai bine.
Bun. Continuă să bei. Întotdeauna ajută.
- Bună, Lee. - Bună.
- Cum a fost la seminar? - Foarte bine, mulţumesc.
- Voi doi ce mai faceţi? - Destul de bine.
- Vrei o bere? - Nu, mulţumesc.
Zău? Am auzit că erai o beţivă pe cinste.
Cu toţii avem momentele noastre.
Spune-mi, cum funcţionează?
- Ce anume? - Să fii medium şi toate cele.
Ţi s-a întâmplat să te afli într-un loc nou
- şi să juri că ai mai fost acolo? - Ca un fel de deja-vu.
Exact.
Dacă ai experimentat acest deja-vu, atunci aveţi aceeaşi abilitate ca a mea.
De fapt, toţi avem. Numai că...
uneori, deja-vu-ul meu, o ia în altă direcţie.
Pot experimenta anumite sentimente, înainte ca ele să se întâmple.
Nu întotdeauna este foarte clar când şi de unde apar.
Trebuie să fiu foarte atentă...
cu ceea ce aleg să împărtăşesc.
În regulă.
Sunt obosită şi mă duc să mă culc. A fost o zi lungă.
Vin mâine pe la tine înainte să pleci.
Nu lăsa spiritele să te ţină trează toată noaptea.
Nu era nevoie de aşa ceva. Ai fost de-a dreptul răutăcios.
Indiferent, ai spus chiar tu. Te-a făcut să te simţi ca o proastă.
În plus, fiecare trebuie să guste din propriul medicament, din când în când.
- Mai vrei una? - Da.
- Eşti gata? - Da.
Imitaţia fantomei lui Claire. Scena 1.
Interiorul Yankeul pedofil
Ăsta era pianul?
Ce?
Cântă de unul singur?
Probabil e fantoma Madelinei O'Malley care încearcă să-mi spună ceva.
Arată-te, spiritule.
Am spus: "Arată-te, spiritule".
Uite-o.
Sărmana Madeline O'Malley.
Crezi că e mai frumoasă ca mine?
- Sincer? - Da.
E puţin cam casnică, pentru gustul meu.
Cred că eşti mult mai frumoasă, Claire.
Mulţumesc. Frumos din partea ta.
De fapt, cred că eşti una din cele mai frumoase fete pe care le-am cunoscut.
Cine sunt celelalte?
Mama mea, sora mea...
şi fata aia de la Dirty Queen.
- Femeia aia cu strabism? - Cred că strabismul e foarte atractiv.
- Chiar îmi placi, Claire. - Şi eu pe tine.
Vorbesc serios. Cred că eşti o persoană super.
Simt că ne potrivim.
Îmi place că mă susţii cu website-ul...
îmi place faptul că mă iei în serios.
Înseamnă mult pentru mine. Eşti grozavă.
- Nu crezi că o iei razna? - Nu o iau razna.
Eşti grozavă. Aş face orice pentru tine.
- Serios? - Absolut.
Îmi placi foarte mult.
Am o idee.
Şi eu. A ta care e?
Să mergem la subsol, şi să aflăm care-i problema fantomei.
Bine.
Ăsta e un semn bun.
Porneşte aparatul de înregistrat.
Ce-a fost asta?
M-am împiedicat.
Scuze.
- Pânze de păianjen. - Vino după mine.
Încep să cred că trebuia să luăm cu noi nişte firimituri de pâine.
Stai aşa.
Am auzit ceva.
Ce ciudat. Sunt doar zgomote statice.
- Am auzit şi eu seara trecută. - Cred că e un cablu neizolat.
Nu... ea este.
Pe aici.
Aici e. Aici i-au ascuns cadavrul.
Eşti pregătit?
Vrem să vorbim cu spiritul Madelinei O'Malley.
Dacă eşti aici cu noi, dă-ne un semn.
Scoate un sunet, dacă ne auzi.
De ce ai rămas aici, Madeline?
De ce spiritul tău nu se odihneste-n pace?
Madeline, dă-ne un semn.
Ai simţit?
Ea este.
- A fost vântul. - Nu, e cu noi acum.
Madeline, vorbeşte cu noi. Nu vrem să-ţi facem rău.
De ce ai rămas aici?
De ce spiritul tău nu se odihneste-n pace?
Stai, nu. Madeline, ştim că eşti cu noi. Vorbeşte-ne.
O pot auzi.
Auzi şoaptele?
Madeline?
Doamne Sfinte.
Ce e?
E chiar în spatele tău.
Se apropie.
Luke?
- Trebuie să ies de-aici. - Poftim?
Nu mai vreau să stau aici. Nu-mi place.
Ce tot spui? Tocmai am stabilit. contactul. De ce eşti speriat?
Nu mai vreau să stau aici şi gata.
De ce? Era diferită faţă de ultima dată când ai văzut-o?
- Nu au existat alte dăţi. - Poftim?
Am inventat. N-am văzut nimic.
Am inventat totul. Nu mai vreau să am de-a face cu asta.
E prea înfricoşător.
Trebuie să plec.
Luke!
- Luke, nu pleca. - Îmi pare rău, Claire.
- Nu mă poţi lăsa aici. - Îmi pare foarte rău.
Ce mă fac acum?
Lee.
Lee, trezeşte-te, am nevoie de ajutorul tău.
Ce cauţi la mine în cameră?
- Pleacă de-aici. - Nu, te rog, te rog.
Nu, nu te ajut. Pleacă.
Haide.
De ce te-aş ajuta? Să râzi mai mult de mine?
Ştii, eu cred în ceea ce fac.
Şi nu vreau să-mi pierd timpul cu angajaţii unui hotel de mâna a doua
care sunt nişte ignoranţi insultători.
Îmi pare rău, Lee. Ar fi trebuit să-ţi iau apărarea.
Am greşit. Dar am o problemă. Sunt speriată şi sunt singură şi...
Madeline a luat contactul cu mine, şi nu mai ştiu ce să fac, bine?
Nu ştiu ce să mai fac.
Mai este vodcă pe acolo?
Am găsit-o pe asta.
Bine.
Du-mă la locul unde s-a întâmplat.
Aşteaptă aici.
Lee, era Madeline? Ai văzut-o?
- Lee, ce s-a întâmplat? - Trebuie să părăsim hotelul.
Eşti în mare pericol. Nu mai poţi rămâne aici.
- Ce? - Mă duc să mă îmbrac. Ia-ţi lucrurile.
Ai încredere în mine.
Nu se poate!
Lee, am uitat să iau ceva. Ne vedem în foaier.
Domnule?
Scuze de deranj. Am o urgenţă şi trebuie să plec puţin din hotel.
Domnule, mă auziţi?
Domnule?
- Luke? Ce cauţi aici? - Scuză-mă, nu trebuia să te părăsesc.
- Te rog să nu te superi pe mine. - Nu, nu, trebuie să plecăm chiar acum.
- Trebui să-ţi spun ceva. - Ascultă-mă, îl ştii pe bărbatul de sus?
- Da, da, ce-i cu el? - E mort, s-a sinucis. E mort.
- Ce? - Da... e mort.
- Ai sunat la poliţie? - Nu, încă nu.
Lee a spus că nu mai suntem în siguranţă, şi că trebuie să plecăm imediat
- Şi am văzut-o şi pe Madeline... - Stai puţin, uşor, uşor...
Vino aici.
Stai jos.
E în regulă.
Faţa ei... Era sânge peste tot.
E în regulă.
Te rog, scoate-mă de-aici. Nu mai vreau să rămân, te rog.
- Bine, să mergem. - Lee e încă sus.
- Unde e? - Nu ştiu, îşi strânge lucrurile.
Bine, mă duc după ea. Rămâi aici. O să fii bine un minut?
Va fi bine. Va fi în regulă. Aşteaptă-mă.
Lee... tu eşti?
Lee?
Nu mai vreau să mă întorc acolo.
Eşti acolo?
Să mă ajute cineva!
Vă rog! Să mă ajute cineva.
Vă rog, ajutaţi-mă, vă rog.
EPILOG
Băieţi, staţi puţin, staţi puţin.
În regulă, luaţi-o de aici.
M-am izbit în uşă cât am putut de tare.
Am auzit-o ţipând.
Strigam la ea să deschidă uşa, dar n-a deschis-o.
M-a strigat pe nume, dar n-am fost suficient de puternic s-o dărâm.
L-am găsit jos pe trepte.
Aş dori să vii cu noi...
să răspunzi la câteva întrebări legate de domnul de la etaj.
Să mă ajuţi să iau legătura cu familia ei. Poţi face asta?
Da, să-mi iau întâi lucrurile.
Spune-i actriţei să se grăbească. Avem nevoie şi de ea.
Da.
Ascultă, sigur ne-ai dat toate numele şi adresele oaspeţilor?
N-ai uitat pe nimeni?
Nu, v-am dat tot. Mai era o femeie şi un copil...
...şi Ron, proprietarul. Se întoarce abia mâine din Barbados.
În regulă, mulţumesc.
Ce faci aici?
Te aşteaptă jos. Le-am spus că te găsesc eu.
Trebuie să mergem la secţia de poliţie, să mai răspundem la câteva întrebări.
M-ai auzit? Am spus că trebuie să plecăm.
Ştiai că asta se va întâmpla, nu-i aşa?
Puteai să faci ceva.
Nu. Nimeni nu putea face nimic.
Eşti aşteptată jos.
Traducerea şi adaptarea: Flavius Gomei / CAMY
Sincronizarea: sky