Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
Traducerea: bucyfall
Will.
Will!
- Hei, am întrebat dacă te simţi bine. - Scuze.
Ştii, nu e musai să facem asta. Putem să mergem acasă.
O să fiu bine.
Doamne, chestia asta e aşa de...
Groasă...
Oficială.
Poate vor să compenseze.
Nu e uşor să-i suni pe toţi aşa, din senin, după doi ani.
Nimeni n-a văzut-o?
Am dat peste ea şi David la un supermarket,
iar la scurt timp am auzit că au dispărut.
Şi s-au cunoscut în grupul de suport pentru cei îndoliaţi?
Da, când eram încă căsătoriţi.
Presupun că puteai paria pe divorţul nostru.
- Nu, oamenii nu gândesc aşa. - Ba da.
- Ba nu. - Ba da, ei...
Doamne.
Iisuse.
Ce-a fost asta?
Cred că un coiot.
Stai aici.
Fir-ar.
Ar trebui să te întorci în maşină.
Bine, bine.
Doamne!
Iisuse!
THE INVITATION
Asta a fost casa ta?
Familia lui Eden e foarte bogată.
N-a fost niciodată a mea.
Hai, Ty.
Cina e gata.
Hei, aţi ajuns.
Super. Vezi, am câştigat.
S-a pariat pe venirea noastră?
Doar în scopuri de divertisment.
- Hei. - Salut, amice.
Eu sunt Gina. Ne-am întâlnit la...
- Da. - Mă bucur să te văd.
- Asemenea. - Doamne, Kira, arăţi beton.
Vrei să faci un copil pentru noi, chiar acum?
Nu glumim.
Iar tu... Văd că aproape ai lepădat
lookul ăla neîngrijit foarte îngrijorător.
Am un look neîngrijit?
Acum, mai puţin.
- Asta e... - Ce e? Haide.
Chiar arată neîngrijit.
Ce mai faci?
Ea e Kira?
- Eu sunt. - Bună, eu sunt Claire.
- Bună. Îmi pare bine. - Asemenea.
Salut, Will. Eu sunt Ben. Mă mai ţii minte?
Am adus o afacere prosperă la faliment împreună.
Niciodată n-a fost prosperă.
A prosperat în draci timp de 3 luni, iar tu o ştii.
Staţi aşa. Unde e Choi?
Întârzie, ca de obicei. Şi n-am semnal la telefon aici.
- Sunt Eden şi... - Sunt aici.
Lasă-mă să te privesc, Will.
Mi-a fost dor de tine.
Şi mie de tine.
- Casa e aproape neschimbată, nu? - Da, e cam la fel.
Suntem fericiţi că eşti aici.
Eşti varză.
Şi tu trebuie să fii Kira.
Bună.
Mulţumesc pentru invitaţie.
- Will, îţi aminteşti de David. - Fireşte.
Will, vino încoace.
Mă bucur că ai venit.
Chiar mă bucur, omule.
- Hei. Ce mai faci? - Foarte bine.
Adică, avem multe de povestit şi de sărbătorit astă-seară.
- Kira. - Da.
Bine.
Eşti superbă.
- Ce vă aduc de băut? - Nimic, mersi.
Eu aş alege vinul. E un Rothschild, din '85.
Tu faci mişto de mine?
Bine... Ce înseamnă asta?
Will, eşti adorabil.
O sticlă e cam 8 milioane de dolari, barbarule.
Ei bine, noaptea asta e specială.
N-ar trebui să facem rabat de la chestiile astea.
N-ar trebui să facem rabat de la a ne bucura
de ce avem.
- Eşti sigur? - Nu, mersi.
Da, mulţumesc.
Cum toată lumea e aici...
Mai puţin Choi.
Al dracului Choi, omule.
- Al dracului Choi. - Bine.
Mai puţin Choi. Dar, ştiţi,
cred că va trebui să începem fără el.
În primul rând,
bine aţi venit la mica noastră reuniune neobişnuită.
Voi sunteţi foarte speciali pentru Eden,
ceea ce înseamnă că sunteţi foarte speciali pentru mine.
Şi chiar ne-a fost dor de voi, şi vă iubim.
Ştiţi, fiecare dintre noi e într-o călătorie
şi simţim că e important
să fim în acea călătorie cu cei dragi.
Şi avem ceva foarte, foarte bun aici.
Vrem să redeschidem casa,
să-i oferim ei, dar şi nouă, un început nou, aşa că...
Să ridicăm acest pahar cu vin ridicol de scump
în cinstea noilor începuturi.
Da.
- Pentru noi începuturi. - Noroc!
- Salud! - Noroc!
Hei! Păstraţi-mi un pahar şi mie.
Ea e Sadie.
Sadie, fă cunoştinţă cu prietenii mei.
Bună.
- Bună. - Bună.
Aşadar... De unde vă cunoaşteţi?
Prin prieteni comuni, cred.
Ne-am cunoscut în Mexic.
Sadie stă aici cu noi şi ne ajută.
Da.
E distractiv. Ne distrăm.
Sper că nu vă deranjează că vin neinvitată la petrecere. E super.
Mi-au povestit multe despre tine.
Am lovit un coiot pe drum încoace.
Ce?!
A apărut din senin.
Nu puteam face nimic.
Era în chinuri, a trebuit să-l omorâm.
Ce?! De ce nu ne-aţi spus asta de cum aţi venit?
Cu ce l-aţi omorât?
Cu un levier.
Doamne, Dumnezeule. Ce?
Nu ştiu cum ai reuşit, omule. E destul de crud.
Nu, ai procedat corect. Asta a fost milă.
Te deranjează dacă arunc o privire pe aici?
Sigur că nu.
Mulţumesc.
Revin imediat.
Nu-mi vine să cred.
Cu un levier îţi trebuie multă....
- Uau! - Ştiu.
Nu, nu!
Will.
Iisuse!
Scuze, m-ai speriat.
Nu-i nimic.
Eşti foarte chipeş astă-seară.
Radiezi.
Şi Kira la fel.
Amândoi sunteţi foarte frumoşi.
Mulţumesc.
Mă ajuţi să iau paharele alea, te rog?
Văd că ai pus zăbrele la geamuri.
Am stat singură aici o vreme.
Securitate. E mai sigur.
E frumoasă.
Mulţumesc.
Le-am luat în Mexic.
Acolo ai fost în ultimii doi ani?
O perioadă din timpul ăsta.
Ţi-ai făcut griji pentru mine? Te-ai gândit la mine?
Da. M-am gândit.
Ei bine, mă simt fantastic.
Niciodată nu mi-a fost mai bine.
Nu mai trebuie să-ţi faci griji pentru mine.
Nu ţi-e greu să fii în această casă iar?
Nu, deloc.
Nu trebuie să-mi fie.
E incredibil.
Arăţi diferit, Edie.
Sunt diferită.
Sunt liberă.
Toată durerea aia inutilă
a dispărut.
Oricine poate avea asta, Will,
şi vreau să o ai şi tu.
Eden arată trăznet.
Pot să spun asta, da?
Cu toţii suntem adulţi.
Mă bucur să te revăd, Ben.
Şi eu.
A trecut mult prea mult timp.
Eu am venit aici pentru mâncare.
Despre ce vorbeaţi?
Nu e treaba mea.
Îi spuneam lui Will că durerea e opţională.
Chiar e?
De ce nu mi-a mai spus nimeni asta până acum?
Ştiu.
Dar, de fapt, e foarte simplu.
Toate emoţiile negative,
durerea, furia, depresia,
sunt doar reacţii chimice.
Sunt cu desăvârşire fizice şi complet schimbătoare.
Parcă vorbeşti dintr-o broşură, Eden.
Poţi da afară aceste emoţii din corpul tău
şi trăi viaţa pe care ţi-o doreşti.
Deci, îţi spârcâi durerea?
Văd că nu eşti interesat.
Îmi pare rău, Eden.
Dar sună nebuneşte.
Eden, ce naiba?
Până nu te opreşti din a lua în râs totul, nu vei învăţa nimic.
De aceea nimănui nu-i pasă părerea ta.
Da. Bine.
M-a croit, omule.
S-a auzit tare.
Pentru vegetarieni.
- Aşa s-a purtat toată seara? - Da. Şi David la fel.
Uite ce e, eu sunt total de acord cu ce trebuie să facă un om ca să-şi revină.
Mai ales voi doi, prin ce aţi trecut.
Dar tu nu ţi-ai pierdut minţile.
Nu?
Nu în halul ăsta.
Tu cum te simţi?
Nu ştiu.
Nu prea ştiu cum să mă port.
Ei bine, nu e mai e ca în zilele bune de altădată.
Nu.
Nu, nu e.
Stai aşa. Unde e Amanda?
Acasă, cu copiii.
- Da? - E furioasă.
Ce? Ce s-a întâmplat?
Cred că ne urâm unul pe altul.
Asta nu e bine.
Da, ştiu.
Dar sexul e...
E atât de...
Furios.
Nu pot să renunţ la el, omule.
Mă bucur să te văd.
Şi eu.
- Hei... Nimănui nu-i pasă de părerea mea? - Nu.
- Hai, zău aşa. Pe bune? - Nu.
Ben, ia un pahar de vin.
Deja am uitat ce s-a întâmplat. Aşa ar trebui să faci şi tu.
O băutură e binevenită întotdeauna.
Vezi? Deja ai uitat.
Ne găseşti aici.
Vino. Stai cu mine.
Pune-mi o întrebare.
Bine.
Vorbesc serios, întreabă-mă ceva.
Bine. Scuze.
Hei, stai aşa. Eşti propusă pentru promovare, nu?
Da. Am obţinut-o.
Hai...
Acum un an.
Acum un an? Pe bune?
Am dat o petrecere.
Îmi pare rău.
Nu trebuie să-ţi pară.
Eşti aici acum.
E ciudat să fii aici, nu-i aşa?
Poate e Choi, eroul nostru.
Al dracului Choi.
În sfârşit am ajuns.
Da.
Cine e ăla?
Lume...
Ai ajuns!
O, scumpo.
Nu-mi vine să cred că eşti aici.
El e prietenul meu Pruitt.
Salut!
Bună seara.
Eden.
Ce mai faci?
Salut. Eu sunt Ben.
Îmi pare bine.
Mă duc să-mi iau un whisky. Vrei ceva?
Orice dietetic e perfect. Mersi.
Bine.
Salut. Eu sunt Tommy. Miguel, Kira, Gina.
Îmi pare bine.
Habar nu am.
Mă bucur că eşti aici,
dar, sincer, unde naibii e Choi?
Choi?
E iubitul meu nesimţit.
A zis că o să ajungă şi el mai devreme o dată.
Nu v-a sunat să vă spună că întârzie?
Nu. Haide, credeam că o să vină cu tine.
- Da, eu... - Nu l-am văzut.
În regulă, ajunge. Mai încerc o dată.
Voi aveţi semnal aici?
- Scuze. - Groaznic.
Facturile s-au rătăcit cât am fost plecaţi.
Trebuie să chemăm firma de telefonie ca să ne reconecteze. Îmi pare rău, Gina.
De obicei sună, măcar o dată.
Ştii ce? De fapt, ai şanse mai mari în spate.
Baftă, totuşi.
E totul în regulă, Will?
Da. Dar de ce n-ai lăsat cheia în uşă?
A avut loc o intrare prin efracţie în canion acum o lună.
Un cuplu a fost terorizat.
A fost înfiorător.
Asta ne-a băgat în sperieţi.
Eu n-am auzit.
Atunci, sunt sigur că nu s-a întâmplat.
Hai, Will.
Nu poate un om să se încuie în casă dacă vrea?
Suntem în America.
Şi dacă se iscă un incendiu?
Bine.
Poftim.
E mai bine aşa?
Eu ţin casa puţin diferit, atâta tot.
E casa mea.
Will, îmi faci o favoare
şi te duci să mai aduci nişte lemne de foc?
Ştii unde le ţinem.
Mereu e aşa, agitat?
Uneori.
Mă bucur că te are pe tine.
Mă linişteşte gândul ăsta.
Ştiu că şi el vrea ce e mai bun pentru tine.
Mă bucur că eşti aici, Kira.
Cred că e important.
Pot să te întreb ceva?
Cum a făcut faţă lucrurilor?
Poate fi auto-distructiv.
Cred că face tot ce poate.
Atins!
Atins! Hai!
Întoarce-te la noi când eşti pregătit.
- Îţi spun eu. - De ce o faci?
Pentru că eşti foarte murdară în locul ăsta.
- Zău? - Da.
Iar atenţia la detalii e incredibil de importantă.
Ăsta e credoul meu.
E credoul tău?
Aseară mi-a venit ideea. Hei!
Întoarce-te în pat, bine?
- O să vorbim mai încet. - Bine.
Bine. Te iubesc.
- Noapte bună, puiule. - Noapte bună!
- Şi eu te iubesc. Noapte bună. - Noapte bună, dragule.
Şi ăsta va fi momentul când şi-a văzut părinţii scârboşi făcând sex.
Suntem scârboşi.
Crezi că are nevoie de un frate?
Nu se poate! Doam...
Sunt într-un cult.
Nu, opreşte-te. Nu suntem într-un cult.
Cunosc mulţi oameni care fac invitaţiile.
- Serios? - Da, da.
- Eden, chiar sunteţi în asta? - Da.
De aceea aţi fost în Mexic?
- Aţi umblat dezbrăcaţi acolo, în junglă? - Uneori.
Eu da.
Da, aşa e.
Dar, ştii, e doar...
E doar un grup de oameni care se apropie unul de celălalt.
Toţi au pierdut pe cineva drag şi se ajută reciproc.
E mai degrabă o ştiinţă decât un cult religios ciudat.
Sunt oameni inteligenţi, ca noi,
aici, în LA, New York,
mii de oameni.
Aţi fi surprinşi.
Da, şeful meu e membru.
E un fel de Noul Est sau ceva asemănător, nu?
Da, nu...
Cred că e puţin mai bine fondat, mai practic.
Şi, în acelaşi timp, e foarte spiritual,
oricum ai defini asta.
Serios, ce se întâmplă acolo?
Adică, e un grup de autoajutorare sau...
Păi,
dacă tot ai întrebat,
avem ceva să vă arătăm.
- David. - Of, nu.
- Da, da.
Nu, nu.
- Perfect. Pur şi simplu perfect. - Acum înţeleg de ce sunt încuiate uşile.
- Greşeala mea. - Vreţi să ne convertiţi.
Reuniunea asta e pentru a ne converti, nu?
Doamne. Ăsta e adevăratul motiv?
Ştiu că sună puţin ciudat,
dar de fapt... E destul de uimitor.
Fă-ne pe plac. Bine?
Ăsta e vreun film de recrutare?
Chiar nu vreau să...
- Eu vreau. Convertiţi-mă, sunt slab. - Da, eşti.
Nu e nimic de genul. Promit.
Bine, hai s-o facem.
Asta e casa noastră, în Sonora, Mexic,
şi e şi casa ta dacă alegi să fie.
Casa noastră şi familia noastră
sunt deschise oricui
doreşte să se ajute singur.
Creierul uman are o remarcabilă abilitate de a vindeca.
Munca mea de o viaţă constă în descoperirea
de noi modalităţi de reconectare, de rescriere
a experienţelor noastre cu trauma.
Trauma ne-a vizitat
pe toţi.
Vă invităm la o existenţă conştientă,
la o existenţă conectată.
Dar ne îmbarcăm în această călătorie,
în toate călătoriile, unul lângă altul. Nu sunteţi singuri.
Oriunde sunteţi,
noi transcendem.
Cum te simţi, Annie?
Mă simt iubită.
Eşti iubită.
Eşti iubită profund.
Pe cine o să vezi, dragă?
Soţul meu...
James...
Tatăl meu.
E în regulă.
Toţi vor fi acolo.
Eu...
Curând, Annie.
Curând.
Se va termina curând.
Toată durerea şi toată suferinţa...
Ai renunţat la ele, nu-i aşa?
Ai făcut o alegere.
Eşti pregătită să pleci. Nu-i aşa, dragă?
Vino.
Vino. Inspiră.
Inspiră. Inspiră adânc.
Simţi spiritul ei?
Îl simt.
Ea e cu noi toţi acum...
Şi tatăl tău...
Şi soţia ta...
Şi fiul tău.
Nu plânge.
Nu există întuneric,
doar reuniune.
Annie e în siguranţă acum.
Despre asta e vorba.
Tocmai am văzut pe cineva murind?
A fost pe bune?
De ce ar vrea cineva să se uite la asta?
Ea doar voia să arate tuturor
că n-avem de ce ne teme. Asta era ideea.
Era foarte bolnavă.
Ce boală avea?
Nu părea să aibă nici 30 ani.
Cancer.
Uite, înţeleg.
Dacă trebuie să mori la 30 ani,
nu e un mod rău de a muri, înconjurat de oameni care te iubesc.
Filmat?
E frumos.
E un pic sumbru.
Mie îmi părea împăcată.
- Nu o judec. - Nu, ştiu, iubitule.
Nimeni nu o judecă.
Nu înţeleg de ce ai arăta aşa ceva la o petrecere-cină, David.
Nu înţelegi?
Cred că asta nu e înţeleasă aşa cum am vrut noi să fie.
E un lucru destul de apăsător ce ne-ai arătat, David.
Dar nu e apăsător.
Pentru noi nu e.
- Nu. - E în regulă.
Nu toţi înţeleg.
Nu e vorba despre faptul că a murit. Toţi murim.
- Despre ce e vorba? - Despre comuniune.
Aşa e. Cum a zis Eden,
ea doar încearcă să vă arate că n-aveţi de ce vă teme.
Uitaţi-vă la mine. Durerea mea m-a făcut un clişeu ambulant.
Eram un producător de muzică dependent de cocaină şi scăpat de sub control.
Eram sclavul propriei dureri,
dar acum nu mai sunt.
Dr. Joseph m-a eliberat de asta.
Mi-a redat echilibrul.
Nu mai trebuie să-mi fie frică.
Amin, frate.
Toţi am trecut prin lucruri oribile,
dar acele lucruri nu trebuie să ne definească.
Ce s-a întâmplat cu Eden şi Will...
Nu, opreşte-te!
David, nu.
Să găsesc asta mi-a salvat viaţa.
Aproape am murit după.
Aproape că nu mai puteam să trăiesc.
Ştii asta, Will.
Dar uită-te la mine acum. Mă simt grozav, sunt fericită.
Nu mai sunt furioasă.
Şi dacă o să încerce cineva să-mi ia asta...
Doamne, uitaţi-vă în ce hal mă priviţi.
Dacă va încerca cineva să spună că asta nu e...
Edie, eu... Edie...
Crezi că nu ştiu?
- Ştiu! - Hai să luăm ceva de băut.
Atât de uşor e pentru tine?
Hai! Hai să luăm ceva de băut.
Da, toţi ne simţim pierduţi.
Putem să cădem de acord în privinţa asta, nu?
Doar că...
E prea mare.
E prea mare pentru oricare din noi singur.
Trebuie să...
Ar fi bine să fie...
Nu, răspund eu. Răspund eu.
David.
Scuze.
Scuzaţi-mă o clipă.
Bună.
Te simţi bine?
Îmi pare rău.
Nu ţie ar trebui să-ţi pară rău.
Adică, ştiam ca o să fie greu, dar...
Eram doar... De aceea eu şi Choi trebuiam să fim aici împreună pentru tine.
Trebuie să depunem un efort mai mare. E datoria noastră.
Şi încercam să-ţi acord spaţiu
şi nu ştiu dacă mi-a ieşit când am plecat.
Este...
Cred că ar trebui să...
Bună! Eu nu...
N-ai auzit nimic din ce-am zis, nu?
Îmi pare rău, Gina.
Sunt doar câţiva oameni care caută o petrecere. Pe jos.
Baftă! Vor muri deshidrataţi.
Da.
În fine, putem vorbi mai târziu.
Voiam să ştii că...
M-am gândit la tine.
- Da. - Bine?
- Te iubesc... - Şi eu te iubesc.
Şi mi-a fost dor de tine.
Şi mie.
Mă duc să-mi umplu paharul.
Du-te.
Cred că ar trebui să veniţi la mine acasă.
Asta e tot ce fac. Îmi iau îngheţată şi...
O să ni te alături la un moment dat?
Will?
Îmi poţi spune ce e asta?
E o pastilă, Will.
Am găsit mai multe din astea în dormitorul lui Eden, fără etichetă...
- Ce faci... - Te rog, uită-te la ea.
- Cred că e fenobarbital. - E periculos?
Orice medicament e periculos luat în doze mari.
E un barbituric.
E de şcoală veche, dar e...
Nu e ceva neobişnuit să-l găseşti când cotrobăi prin dulapul cuiva.
Hei, spargeţi mica voastră clică. Veniţi şi vorbiţi cu noi.
Hai să mergem.
Aparent, camera VIP-urilor e în bucătărie.
Băieţi, vă rog, alăturaţi-vă nouă.
Tocmai am deschis încă o sticlă.
Ura!
Probabil mai are nevoie de puţin aer.
Vorbesc serios, Miguel. Să rămână între noi asta.
Bine, băgăreţule.
- Îi dai asta lui Miguel? - Da.
- Gracias. - De nada.
Miroase.
Bine.
Salud.
Will crede că sunteţi dependenţi de pastile.
La figurat vorbind.
- Crezi că suntem nebuni? - Niciodată n-am spus asta.
E în regulă. Nu mă simt ofensat.
Mulţi oameni cred că suntem nebuni.
Dar mă îndoiesc că ei sunt atât de fericiţi cum suntem noi.
Unde ziceaţi că e mâncarea?
De ce?
No comprendo ingles.
- Mulţumesc. - De nada.
Nu vi se pare că asta e puţin ciudat?
Uite ce e, Will, n-avea cum ca seara asta să nu fie puţin ciudată...
Sau tristă.
Uite, asta e o simplă reuniune după mult timp între prieteni vechi
cu câţiva prieteni super ciudaţi.
Aduc puţin a Marilyn Manson.
- "Mansonieni"? - Şi fata aia slăbănoagă...
Nu glumesc.
Te înţeleg. Uită-te la mine.
Da, sunt puţin ciudaţi, dar suntem în LA.
Sunt inofensivi.
Hai să trecem peste noaptea asta, să le dăm o şansă.
Hai să mai furăm din vinul ăsta.
În privinţa asta n-am nimic de comentat. Haide.
Oameni buni, ascultaţi!
Sunt conştient că unii dintre voi au găsit filmul ăla
puţin deranjant sau surprinzător în mod neplăcut
şi îmi cer scuze pentru asta.
- E în regulă. - Nu, Gina, nu e.
Ultimul lucru pe care vreau să-l credeţi e că încerc să vă bag pe gât ideile mele.
- Bine ai revenit. - Hei.
Dar vreau să mă cunoaşteţi mai bine.
În Mexic jucam un joc la sfârşitul şedinţei de grup
şi cred că ar trebui să-l încercăm.
Despre ce joc e vorba?
Şarade sau ceva asemănător?
O să fie amuzant. Şi o să vă dumiriţi puţin cu privire la ce am învăţat noi, bine?
Eu mă bag. Ce e?
Bine. Seamănă cu jocul din facultate, "niciodată n-am...".
- Da. - Tot timpul pierd la jocul ăla.
Eu nu pierd niciodată.
Doar că de data asta e "eu vreau...".
Facem cu rândul şi toţi spun ce vor.
Eu vreau să aud ce a făcut Gina în facultate.
Vrei să spui pe cine a făcut.
Ideea e să fiţi sincer.
Bine? Să recunoaşteţi dorinţele voastre.
Fiindcă orice e posibil
odată ce te eliberezi de constrângerile sociale, stinghereală
şi toate acele emoţii negative care, ştiţi voi...
Lucrurile care ne reţin.
Aşadar... Sinceritate, bine? Despre asta e vorba.
Vreţi să încercăm?
Eu prima.
Minunat.
Bine. Vreau...
Să vă spun vouă, Eden, şi David...
Will şi Kira şi Gina,
Miguel...
Luaţi-vă de mâncare, că o să dureze.
Şi Tommy... Sunteţi atât de mulţi.
Ben, Claire, Pruitt...
Vreau să vă spun că vă iubesc.
Ştiu că pe unii nu vă cunosc de multă vreme,
dar astă-seară simt dragoste.
Chiar simt.
Şi mulţi oameni nu spun asta. Le e teamă.
Dar... Aşadar, vă iubesc.
- O, la naiba! - Măi să fie.
Doamne!
Asta e...
Uau!
Bună!
Ai înţeles?
Da. În regulă.
Vreau...
Din cocaina aia pe care o prizai înainte.
S-a făcut. Cred că mai am pe undeva.
O ţii în casă?
Eşti cel mai jalnic toxicoman reabilitat din lume.
Nu, David. Glumeam.
Ba nu, nu glumeai. E în regulă.
Ăsta e scopul jocului.
Bine.
Nu glumeam.
Dă încoace rahatul ăla.
Poftim.
Îmi place jocul acesta.
Vreau să vă povestesc despre soţia mea Margaret.
Am fost căsătoriţi 8 ani de zile.
Luna viitoare s-ar fi făcut 15 ani.
A fost pictor. Uleiuri.
Prima oară am văzut-o la un centru pentru artişti în Minneapolis.
M-am îndrăgostit de ea înainte chiar s-o întâlnesc.
Aceste peisaje abstracte, energetice...
Şi apoi am văzut-o.
Uau! M-am simţit de parcă câştigasem jackpotul.
Ea era cel mai generos spirit pe care l-am văzut vreodată,
şi era strălucitoare şi frumoasă ca...
Zorii dimineţii.
Când îi făceai o surpriză,
avea un râs al ei,
un huruit vesel şi gutural
care venea din străfundul ei.
Ştiai că ai făcut ceva bun.
Era lumina mea.
În momente ca acesta,
nopţi ca aceasta...
Mă gândesc la ea.
A murit?
Da, a murit.
Băusem.
Eu băusem.
Tocmai venisem acasă de la un restaurant
şi eram în bucătărie.
Am început să ne certăm.
Era unul din certurile alea stupide
de care ai parte întreaga căsnicie.
Cu privire la vase.
Cineva a început să ţipe.
Nu-mi amintesc cine.
M-am dus să-mi torn încă un pahar.
Ea a încercat să mă oprească şi...
Ceva a cedat.
M-am întors şi am lovit-o cu toată forţa.
Genunchii i s-au îndoit.
S-a lovit la cap.
Cred că încerca să se ridice.
Avea mâna ridicată,
se holba la mine.
Iar apoi s-a prăbuşit
şi s-a dus.
Ce naiba?!
A fost o greşeală îngrozitoare.
S-a întâmplat acum şapte ani.
Am fost la închisoare.
Am plătit pentru ce am făcut, dar eram aceeaşi persoană.
Într-un final, acceptând invitaţia...
Şi privind doar în faţă,
distrugând acea parte oribilă din mine care a făcut acel moment posibil...
Sunt vindecat.
Şi mi-e dor de ea.
Nu trece o zi fără să mă gândesc la ea.
Dar nu jelesc şi nu mă mai simt vinovat.
Am ales să am sufletul împăcat în privinţa asta.
Acele emoţii sunt inutile,
fiindcă o voi revedea
într-un loc mai bun decât acesta.
În asta credem noi.
În asta au crezut majoritatea oamenilor secole la rând.
Eu, unul, abia aştept să ajung acolo.
Dar iertarea nu trebuie să aştepte.
Sunt liber să mă iert, şi voi la fel.
E un lucru frumos.
Chiar e.
Ce e mai onorabil,
să înfrunţi adevărul sau să-l ascunzi ca sa fii acceptat?
Şi oamenii se schimbă.
Nu ştiu. Asta...
Nu pare prea onest.
Am impresia că ne vinzi ceva.
Nu, nu facem asta.
Vreau...
Chiar vom continua să facem asta?
- Vreau... - Sper să fie ceva bun.
Vreau să-l sărut pe Ben.
Mereu mi-am dorit asta.
Ce naiba, de ce nu?
Să te văd, surioară.
Cerule!
Eu vreau să-l sărut pe Ben.
Unul per petrecere.
- Bum! Nu? - Nu.
- Da! - Aşa, fată!
Ia-l, fată.
Iisuse.
Nu ştiu dacă aprob asta.
Şi nimeni nu-i spune Amandei.
Eu vreau o clanţă...
Eşti ridicol.
De la cineva.
Ştiu.
Ce?! Nu glumesc.
Trebuie să plec.
Haide... Doar ne distrăm. E în regulă.
Treaba asta mă face să mă simt stingheră.
Îmi pare rău.
Hai. Voi...
- Ia loc. Îţi aduc ceva de băut. - Facem altceva.
Nu, nu vreau să stric cheful nimănui.
Dar treaba asta nu mă caracterizează.
- Claire, te rog. - Hei, doar...
Las-o să plece, David. De ce să nu poată să plece?
Will, vreau doar să rămână şi să se distreze.
Iar Eden are planificată această noapte de multă vreme.
Vom fi foarte dezamăgiţi.
Las-o să facă ce vrea, bine?
O să plec.
Desigur.
- Pa. - Pa.
Îmi cer scuze dacă te-am făcut să te simţi stânjenită.
E în regulă. Sunt obosită.
Claire,
de ce nu mai stai puţin?
O să ne vedem iar curând, bine?
Chiar îmi pare rău.
Bine, Claire.
- Eden, e în regulă. - Ştiu.
- Vrei să te conduc la maşină? - Sunt 12 metri de mers, Will.
Pa!
- Pa, Claire. - Pa.
- Mi-a făcut plăcere. - Pa.
- Eşti cu Prius-ul? - Da.
Am parcat în spatele tău.
Pa. Mersi, oameni oameni.
- Ce? - De ce a plecat?
- Will, vino încoace şi vorbeşte cu mine. - Imediat.
Şi, cu ce te ocupi?
Sunt asistentă medicală.
Ai grijă în dreapta.
Bine.
Îndreaptă.
Gata.
O, Claire.
- Miguel. - Salvez vieţi.
Opreşte.
Will, hai.
Putem vorbi în privat un minut?
E important.
Da.
Vino.
Sunt foarte bucuros că eşti aici.
E foarte important pentru Eden şi pentru mine.
Te-am ales fiindcă contezi pentru noi.
- M-aţi ales? - Să fii aici, astă-seară.
Dar nu ştiu, omule.
Te-ai purtat atât de...
Suspicios faţă de ospitalitatea noastră.
Sincer să fiu, mă deranjează puţin.
Am încuiat uşa şi ai făcut o criză.
Acum, prietenul meu vrea să-şi mute maşina,
iar tu stai lângă fereastră de parcă o să-l prinzi furând.
Pari foarte distant, foarte...
Deconectat.
Îmi pare rău.
Poate nu eram pregătit să fiu aici astă-seară.
Bine.
Apreciez sinceritatea ta.
Uite, înţeleg că simţi că trebuie să fii cu ochii în patru.
Ştiu cum e, fiindcă aşa m-am simţit şi eu.
Lumea nu e un loc sigur şi e haotică,
şi, ştii, s-a mai întâmplat şi înainte.
Se poate întâmpla oricând iar.
David, te rog. Eu nu pretind că ştiu prin ce ai trecut tu cu soţia ta,
iar tu nu mă cunoşti. N-ai cum.
Hei.
Salut.
Am încercat s-o conving pe Claire să rămână.
M-am simţit prost că povestea mea a speriat-o.
Părea că înţelege.
Nu, jur, în fiecare zi.
În fiecare zi primesc un email, iar eu mă întreb,
"Ce e asta? Chestia asta îmi va buli hardul?"
Şi de obicei e un filmuleţ prostesc şi enervant...
Câte filmuleţe cu pisici ţi-a trimis Claire?
Claire mi-a trimis filmuleţe cu pisici în fiecare zi. Ziua şi filmuleţul.
Adică, am un filmuleţ cu pisici. Am unul cu pinguini.
Doamne, pinguini. Pinguinii sunt supraestimaţi.
- Supraestimaţi? - Da. Da.
- Sunt. - Începe.
- Pinguini? - Da, sunt fericiţi,
iar lumea zice: "Doamne, cât de adorabili sunt".
Atins!
Kira.
Am nevoie de ajutor, Tommy.
Ce e?
Lucrurile nu stau prea bine între tine şi Kira?
Ce... De ce ai spune asta?
Aşa mi se pare.
Pare foarte distantă.
Nu.
Nu, e grozavă.
- Să ne întoarcem înăuntru? - Nu, o să dau un telefon.
Baftă la asta.
Nu e semnal aici.
Nu, e din când în când.
Aş putea să stau cu tine.
Ai putea să mi-o tragi chiar aici.
Ce?
De ce să ne minţim singuri?
Aşa era în Mexic.
Omule, toată lumea se lăsa dusă de val.
A fost super.
Cred că trebuie să te întorci înăuntru.
Nu mă placi?
Nu te cunosc.
Te-aş putea face să mă placi foarte mult.
Te-aş putea face să mă implori.
Aş putea s-o fac chiar fără să te ating...
Doar cu vocea mea...
Respiraţia mea...
Sadie.
Poţi să mă răneşti dacă vrei.
Nu vreau să te rănesc.
Nu te cred.
Hei. Ce faci aici?
Aveam nevoie de o pauză.
Serios?
De la ce?
Tommy, ceva e în neregulă aici.
- Will... - Ceva rău se întâmplă aici.
Te înşeli.
Şi ştiu ce o să spui,
dar Claire a plecat pentru că sărmana fată e o ciudată sexuală.
Choi e cel mai neserios coreean din Los Angeles. Ar putea fi oriunde.
Şi Eden...
N-am mai văzut-o de doi ani.
E o nebunie.
Dar toţi încercăm să ne dăm seama cum să mergem mai departe.
Ăsta e felul lor de a o face.
Ceva pare periculos aici.
Bineînţeles că pare periculos.
Ţi-a trebuit mult curaj să vii aici în seara asta,
dar îţi laşi mintea să-ţi joace feste.
Te iubesc, Will.
Dar trebuie să încetezi să te porţi atât de ciudat.
Sperii oamenii.
Eşti în siguranţă, bine?
Ne vedem înăuntru.
Will, sunt Choi... Ce mai zici?
Ascultă, e aproape 7, iar eu parchez lângă casa lui Eden.
Am uitat să ridic desertul, cum am zis că o să fac,
şi nu pot să dau de Gina la telefon.
Poţi să iei tu ceva pe drum încoace?
Uite, am ajuns mai devreme, omule!
Chiar am ajuns mai devreme. Dar sincer,
nu vreau să cobor în vale ca să caut o patiserie.
Sper că o să primeşti mesajul.
Ne vedem aici curând. Cred.
Mă duc înăuntru. Bine, pa.
Uite-l.
- Vedeţi? - Salut, amice.
Bine, vreau să joc "eu vreau..."
- Eu vreau... - Gata cu clanţele!
Îmi place acest joc. E evident că îmi place?
Am loc. Aş putea s-o fac.
Amândurora ne-a plăcut jocul acela.
Da.
Cred că e un joc nou.
- Mi-e frică. - Ăsta e următorul joc.
Poate e unul din jocurile alea, ghici cine...
Ce drăguţ.
- Cât de frumos. - Ca lumea.
E adorabil.
Termină.
Ce se întâmplă aici?
- La mulţi ani. - Ce înseamnă asta?
Ziua mea e peste o săptămână.
E destul de aproape.
- Bine. Vă rog, vă rog. - Hai.
Dar fără cântat.
Hai!
Vă rog? Mulţumesc.
- E timpul pentru dorinţă. - Bine.
Pune-ţi una bună.
Da!
Ai atacat-o pe aia.
- Ticălosule. - Bravo!
- Unde e Choi? - Pardon?
Unde e Choi?
Unde dracului e Choi?
Despre ce vorbeşti, Will?
Tocmai am primit un mesaj de la el.
Zicea că e aici, că a ajuns aici la 7.
- Ce? - Zicea că e aici.
- Eden, aşa e? - Nu l-am văzut pe Choi în seara asta.
- Edie, unde e? - Will, te rog, termină.
Nu. Nu. Tocmai am primit un mesaj de la el.
A zis că a ajuns.
A sunat chiar din faţa casei.
- Nu l-am văzut. - Nu mă minţi, ce dracu'!
A sunat de la uşa din faţă a casei tale.
David nu te minte. Choi nu a ajuns aici.
Poate s-a întors, omule.
- Poate a uitat ceva, Will. - Niciodată nu se ştie.
De ce dracului sunt toţi atât de politicoşi?
Unde e Choi?
Eden, ce se întâmplă?
Nu l-am văzut pe Choi în seara asta, Gina. Jur.
Ceva nu e în regulă aici.
Ceva foarte ciudat se întâmplă şi nimeni nu spune nimic.
- Ce crezi că se întâmplă, Will? - Cine eşti tu?
Vezi tu, nu înţeleg ce căutaţi voi doi aici.
Hei, ei sunt oaspeţii mei.
Da.
Doi ani. Nu v-am văzut doi ani de zile,
şi apoi, dintr-o dată,
suntem invitaţi la această cină generoasă.
Toţi sunteţi numai zâmbet, scuipaţi tot felul de jargoane
şi mai sunt şi ăştia doi aici.
Nu-mi spuneţi că invitaţia asta e ceva normal.
Ajută oamenii.
- Will, toţi au dreptul să aibă... - E un cult nenorocit, Miguel!
E un cult nenorocit!
Will, aşează-te!
Nu! Uitaţi-vă la film, bine?
Nu e despre comuniune. Nu e despre familie.
- E despre negare. - Depăşeşti măsura.
Nu, e despre negare.
Ştiţi ce e? E spălare de creier.
Fiul nostru a murit, Edie, iar tu încerci să ignori asta.
A însemnat ceva când a murit, nu încerca să ştergi asta.
Ty era real. Era re...
E real.
Te rog. Te rog, Edie.
Unde e Choi?
Will, a zis că nu ştie.
Cred că asta e doar o mare neînţelegere.
Nu mă trata de sus, David.
Spune-mi ceva. De ce sunt toate uşile încuiate?
Dumnezeule mare.
De ce sunt zăbrele la ferestre?
De ce e un flacon mare de fenorbital ascuns în dormitorul tău?
- Iisuse, Will. - Ne-ai umblat prin lucruri?
Îmi pare rău. Ar trebui să plecăm.
- Nu, nu, nu. - Ar trebui să plecăm.
Ceva foarte periculos se întâmplă aici şi nimeni nu vorbeşte despre asta.
Ignorăm asta cu toţii pentru că David a adus nişte vin bun!
- Plecăm, Will. Plecăm. - Nu plec nicăieri!
Plecăm chiar acum, Will.
E în regulă.
Ce faceţi?
Choi?
Îmi pare atât de rău.
Ajunsesem aici şi m-au sunat de la muncă,
şi e aiurea rău, fiindcă ăştia nu pot să facă nimic fără mine.
- Te-am sunat. - N-am primit apelul.
Te simţi bine?
Bună, dragă. Am ratat cina?
Ai ratat mai mult de atât, amice.
Avem mâncare din belşug. Îţi aduc ceva.
- Îi fac eu o farfurie. - Mulţumesc, Pruitt.
Ce se întâmplă?
David...
E în regulă.
- Chiar ar trebui să plecăm, Will. - Lasă-l un minut, Kira.
Îmi... Îmi pare rău, Eden.
Ştiu că e greu, Will,
dar nu ai dreptul să ne critici
pentru că ne-am găsit propria cale de a trece prin asta.
Eu niciodată nu ţi-am făcut asta.
Ştiu, ştiu. Nu e treaba mea.
Ştiu
şi îmi pare foarte rău.
E în regulă.
Faci parte din familia noastră, Will.
Toţi faceţi.
Mă scuzaţi câteva clipe?
Choi, mănâncă.
Mai ai din vinul ăla?
Trebuie să pui săpun.
Continuă să speli.
Cel puţin 10 secunde.
Ar trebui să plecăm.
Hai să plecăm atunci. Hai să...
- Hai să plecăm de aici. - Nu pot.
Kira, nu sunt bine.
Fiul meu e mort.
Unde pun asta?
Nu ştiu.
E ca un ţipăt blocat înăuntrul meu.
Şi nimic nu schimbă faptul
că ar fi trebuit să...
Ar fi trebuit să-l supraveghez mai atent în acea zi.
N-aveai de unde să ştii, Will.
N-aveai cum să prevezi asta.
E alt puşti.
Şi Ty l-a iubit.
Şi ei doar se jucau.
Doar îşi făceau de cap.
Nu trebuia să-i las să ia bâta.
Ce-a păţit fiul tău
nu putea fi anticipat sau schimbat sau...
Aştept să mor din momentul când s-a întâmplat.
Dacă treci mai departe nu îl trădezi, Will.
Uită-te la Eden.
Aşa arată uitarea.
Nu-l uiţi.
Niciodată nu ţi-aş cere asta, ştii bine.
Ne putem ajuta unul pe altul, Will.
Asta e singura cale.
Te iubesc, Kira...
Dar nu cred că mă poţi ajuta.
Îmi pare rău.
Da, sigur.
Mmm, tort "catifea roşie".
Miguel, tu capeţi prima felie.
Abia aştept.
Bună, Will.
Pot să văd camera lui?
Desigur.
Ştiu că aveţi îndoieli.
Scepticismul poate fi contagios.
Nici eu n-am ştiut
până să văd noul adevăr şi să-l împărtăşesc cu voi.
N-aş fi crezut,
dar s-a arătat atât de clar.
Nu uitaţi de răsplată.
Acest moment frumos e deasupra noastră.
Noaptea asta e noaptea în care credinţa noastră devine reală.
Cel mai greu lucru e să începeţi.
Faceţi pasul.
Credeţi
şi abandonaţi-vă.
Will, haide. Toată lumea aşteaptă.
Vă iubesc.
Vă iubesc atât de mult, încât mi se rupe inima.
Vă aştept.
Bine.
Kira.
Uită-te la aceşti oameni.
Sunt atât de fericiţi să fie aici cu tine.
Cred că ar trebui să zăbovim un moment
şi să ne uităm unul la celălalt, cu adevărat.
Vă rog, ridicaţi paharele.
Pentru o lume mai bună.
Pentru pace.
Noroc!
Nu bea! Nu o atinge!
Nu!
- Will! - Nu, nu bea!
- Nu beţi! - Calmează-te, Will.
Nu. Nu. Plecăm chiar acum!
- Controlează-te. - Will, nu vrei s-o iei pe calea asta.
Să mergem, Kira. Plecăm chiar acum!
- Calmează-te. - Nu, plecăm acum!
Ai stricat momentul! Ai stricat totul!
Doamne!
Sadie.
- Sadie. - Doamne, Will. Ce ai făcut?
Nu o mişcaţi.
Sadie. Să cheme cineva o ambulanţă.
- Mă ocup eu. - Sadie.
Sadie, mă auzi?
Ai o trusă de prim-ajutor?
Sadie, mă auzi?
E în regulă, Sadie.
- Nu respiră. - Ba da, respiră.
- Nu Sadie, Gina. - Ce?!
Gina?
Culcaţi-o pe podea.
Gina.
Ce se întâmplă? Gina!
- Iubito? - Gina.
- Gina.
- Mă auzi? - Iubito?
Încep resuscitarea.
Iubito, o să fie bine.
- Ce se întâmplă, Miguel? - A chemat cineva ambulanţa?
Nu am semnal.
Nu are puls, Miguel.
Uşa asta afurisită e încuiată.
- Gina, mă auzi? - Gina.
- Haide, Gina. - Bine, iubito.
- Hai, hai. - Mergeţi.
Tommy. Tom... Tommy.
Să mergem!
Tommy!
- Hai! - Kira! Kira!
Pe aici. Ben, pe aici!
- Doamne! - Fă stânga. Stânga!
E încuiată. Will, e încuiată.
Bine, bine. Pe aici. Pe aici.
Will! Will!
Uşa. Uşa.
Băga-mi-aş! E încuiată.
Trebuie s-o spargem.
Kira.
- Nu. - Te rog, nu.
Will, de ce se întâmplă asta?
Ascultă-mă, ne vom pregăti.
Vom face orice e nevoie.
Mă auzi?
- Sunt doar oameni. - Da.
- Bine? - Bine.
- Hai. - Bine.
Bine.
Nu trebuia să rănim pe nimeni în felul ăsta.
Ştiu.
- Doamne... - Cum ai putut face asta?
- De ce ai face asta? - Nu face asta.
Trebuia doar să adormim şi să mergem acolo împreună.
Trebuia să fie frumos.
O să fie linişte într-un minut. Vom ajunge acolo curând.
Nu trebuia să fie aşa. Nu aşa a zis el.
Nu, dar...
Trebuie să terminăm acum.
Ascultă-mă.
O facem pas cu pas. Terminăm.
- Nu. Nu pot. - Va fi linişte şi ne vom odihni. Poţi.
Eden, trebuie să mă ajuţi.
Trebuie să mă ajuţi. Nu mă poţi părăsi.
Nu, e greşit.
Dr. Joseph a spus că va fi greu,
dar trebuie să terminăm asta acum.
- E greşit. - Am fost aleşi, îţi aduci aminte?
Am fost aleşi. Asta e singura cale să părăsim această suferinţă.
Aşa e drept.
E singura cale prin care putem opri suferinţa.
Putem lăsa toate astea, toată această durere,
toate rahaturile astea în urma noastră.
Poţi face asta.
Încă putem ajunge acolo.
Hai.
- E o uşă care dă în garaj la etaj. - Bine.
- Mergem acolo. - Bine.
Dr. Joseph...
Choi...
Doamne.
Cerule.
Nu.
Ce e?
- Nu se poate. - Ce?
Nu, nu. Era o uşă aici.
La naiba!
Aveam o uşă aici când stăteam aici.
La dracu'. Bine.
Bine. Poate...
Poate putem semnaliza cuiva de afară.
Poate pot să semnalizez cuiva de afară.
- Haide! - Kira.
Kira.
Nu-ţi fie teamă.
Există un plan pentru noi, omule.
Will.
Renunţă. Doar...
Curând vom fi acolo.
Îţi promit.
Haide. Hai să plecăm de aici.
Eden.
Îmi pare rău, Will.
Îmi pare rău.
Eden.
Opreşte-te. Opreşte-te.
Bine.
Will.
Nu vom muri aşa.
Hei, ascu...
N-am nimic.
Eden?
Ia arma.
Eden?
S-a împuşcat singură, David.
Asta e bine.
E cu ei acum.
E gol.
Avem o armă.
N-are nimic.
E timpul.
Nu face asta, David.
Will.
Mi-e dor de el.
Mi-e dor de el foarte mult.
Voiam să plec.
Îmi pare rău.
Mă duci afară?
Sper...
Sper că noi...
Eu...
Trebuie să mă duc să-l iau pe Miguel.
Tommy.
Bine.
Dumnezeule mare.
Kira.
Traducerea: bucyfall
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org