Traducerea si adaptarea: firstsilkie@yahoo.co.uk
Sincronizarea: MikeRed
Sincronizare pentru varinta: 23,976 FPS 1CD = 698,34 MB (732.268.544 bytes)
THE KID -= PUŞTIUL =-
Îmi pare rău, nu-mi găsesc poşeta. Am o grămadă de poşete.
- Nu pot plăti înaintea dumneaei? - Este înaintea dumneavoastră.
De obicei, mărunţişul, îl ţin în portmoneul-ursuleţ.
Foarte interesant. De cât a cumpărat doamna?
- 5.26 dolari. - Pot plăti eu totul?
- O clipă. Poate că-s aici. - În total: 9.65 dolari.
Ce gest frumos... Nu trebuia să faceţi asta pentru mine.
N-am făcut-o pentru tine. Data viitoare, verifică-ţi bagajele.
Ce nemernic...
Cu ce vă pot ajuta, doamnă guvernator?
Un nemernic de la Procuratură m-a ameninţat cu puşcăria.
- Cineva să cheme Salvarea! - Ce ai spus?
Ştiţi cine-i inamicul nr. 1 al politicienilor cu vârsta sub 60 de ani?
Autocompătimirea. Vă voi ajuta să ieşiţi din încurcătura asta,
în care aţi intrat cu atâta plăcere.
- Însă va trebui să faceţi ceva. - Ce anume?
- Să nu mai plângeţi. - O să încerc.
În momentul ăsta. Îmi provocaţi durere de cap.
Mă scuzaţi. Doriţi ceva de băut?
- Aveţi scotch din malţ? - Desigur.
Care-ţi e meseria?
Vrei să-mi povesteşti? Te poţi destăinui necunoscuţilor...
Nu.
Probabil că lucrezi pe internet.
Sau în finanţe. Sau în ingineria genetică?
Sunt consilier de imagine.
Rezolvi problemele oamenilor, îi ajuţi să-şi refacă inaginea?
Mă duc la L.A. Voi fi prezentatoare de ştiri la un post local.
Nu m-am aşezat lângă tine în mod întâmplător.
Înţeleg. Ai făcut-o ca să capeţi nişte sfaturi gratis.
- Eu cu ce mă aleg din asta? - Încă nu se ştie.
Însă îţi voi rămâne datoare.
- Dacă te ajut, taci? - Voi fi mută ca peştii.
Ai părul prea mare, sprâncenele prea negre, unghiile prea lungi.
Parfumul tău e prea dulce. Suntem la ştiri, nu la bal.
- Îmi plac ochii tăi. - Mulţumesc.
Fă-i mai albaştrii. Încearcă lentile de contact.
Asta numai în studio. Dacă eşti pe teren, le scoţi.
Cum rămâne cu accentul meu? Mi s-a spus să nu mai spun " voi toţi".
Nici să nu te gândeşti. E nota ta dinstinctivă.
Zi " voi toţi" şi în şase luni vei fi promovată.
Zi "voi toţi" zâmbind şi în 12 luni vei fi celebră.
- Mulţumesc. - Pentru puţin.
Acum, esti bună să taci?
Dă-mi-l să vorbesc cu el. Ce mai faceţi. dle judecător?
Eu sunt bine, mulţumesc. Cum adică, nu sunteţi singur?
E vorba de păpuşa aceea gonflabilă?
Aveţi ideea dacă presa...
Aţi scăpat de o belea. Oricum o să se afle.
Ai văzut...
12 tarte cu frişcă, la stadion. Te vezi cu Bob Riley la ora 15.
Amy te va întâlni acolo. De ce ţi-ai pus cravata galbenă?
De unde ştii că mi-am pus cravata aia? Nu ai cum să mă vezi.
Te-am simţit stresat, aşa că ţi-ai pus cravata galbenă, care-ţi dă curaj.
Asta înseamnă c-o să ţipi la mine şi să ştii că n-am chef de asta.
- Îmi place cravata ta. - Nu sunt stresat.
Atât că n-am dormit destul azi-noapte. Zi-mi ce am de făcut azi.
Dă-ţi jos căştile. Te afli în faţa unui om.
Ai pomenit de nr. 1 şi 2. Mai există un 3 şi un 4.
Nr. 5 îl ai pe mail. Pe numărul 8 îl ai la semnat. pe birou.
Nr. 10 te aşteaptă în birou.
- De ce l-ai lăsat să intre la mine? - M-a ameninţat cu secera.
E tatăl tău, Russ.
Aştepţi 60 de secunde, după care intri şi-mi spui că am întârziat. Te urăsc.
Mi se pare corect.
Frumoasă poza asta, cu tine şi Al de Niro.
- Robert de Niro. - Da-ţi bine, tu şi Robert de Niro.
Tot ce se poate, atât că e Al Pacino.
Cu ce te pot ajuta? N-ai primit cecul pe care ţi l-am trimis azi dimineaţă?
Ba da. Însă nu ţi-am cerut nici un cec.
Te-am rugat să vii şi să mă ajuţi la mutat.
Timpul înseamnă bani. Timpul meu e mai preţios decât al unui hamal.
Vei rezolva cu ajutorul cecului.
Sora ta şi ai ei vin mâine seară, la cină. Nu ţi-ai mai văzut nepoţii.
S-ar putea să vrei unele din lucrurile din pod.
Cu ar fi amintirile mele din copilărie?
Nu se ştie niciodată.
De câte ori în ultimii20 de ani, ţi-am cerut ceva?
Ceva, orice?
Ai întârziat la o întâlnire foarte importantă.
Câteva zeci de persoane importante şi furioase îţi solicită prezenţa.
Undeva e nebunie curată şi trebuie să pleci în clipa asta.
Baftă cu mutatul, tată. Să mă anunţi cum merge.
Sună-l pe Fred şi verifică acţiunile la închiderea Bursei. Vezi NASDAQ-ul.
E perfect. Arătaţi minunat. Sunteţi absolut fantastic.
- Priviţi în partea aia, nu la mine. - Am făcut rost de un client nou?
Dacă-i scot o poză în care să arate bine, îmi dă un hot dog gratis.
- O să mori de foame. - Nici să nu te gândeşti.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Să nu-l împarţi cu nemernicul. - Nici gând.
Ai grijă la colesterol. Dă-mi voie...
- Am muncit din greu pentru el. - Hot dog-ul te omoară cu zile.
O să mâncăm homar în sos de smântână.
- Preferam un hot dog cu sos de muştar. - Nu-ţi mai mânca ungiile.
Nu-mi mânînc decât o singură ungie. În fond, ce-ţi pasă ţie?
Eşti angajate mea. Dacă îţi mănânci unghiile, dai impresia de slăbiciune.
- Asta ce impresie dă? - Foarte frumos. Salut, Mike!
- E înauntru? - Te aşteaptă.
Aşteaptă puţin. Salut!
- Bună. - Ce-ai mai făcut?
- Bine. Putem intra? - Nu. E rândul tău să mă întrebi.
- Am întârziat. N-am timp... - Încearcă...
Bună, Amy. Ce mai faci?
Bine. Chiar că am întârziat.
Au sosit întăririle. Russ Duritz sare în ajutor.
A venit să-mi salveze pielea. Josh, vezi să aibă tot ce-i trebuie.
Baftă!
Sunt Josh, asistentul Dlui Riley. Dacă aveţi nevoie de ceva...
Du-te şi adu-mi vreo 12 copii, între 8 şi 12 ani. Opt băieţi, patru fete.
Cinci albi, patru hispanici, trei negri. Mi-i aduci în trei minute.
O să ai nevoie de camera video Hi-8.
De ce se iau toţi de mine? după părerea mea, e doar o neînţelegere.
O să-ţi explic cum văd ceilalţi această "neînţelegere".
Ai promis suporterului de baseball că vei da 5% din valoarea biletului
pentru a creea o tabără de pregătire pentru copii săraci ai oraşului.
Ai oferit presei imagini cu copii prezenţi într-o tabără care nu există.
Deocamdată. Aveam de gând să-mi fac timp şi să mă ocup şi de asta.
Sunt un tip foarte ocupat.
Fals. Eşti un tip tâmpit. Unul care face pe filantropul,
ca să-i păcălească pe consilieri şi aceştia să-i facă un stadion nou.
Şi, ce să vezi? Adio, stadion! Bun găsit, puşcărie!
- Care e planul tău cel măreţ? - Îţi plac tartele cu cremă?
De ce? Osă scap de porcăria asta dacă le dau copiilor tarte cu cremă?
Nu. Copii o să-ţi dea ţie tarte cu cremă şi-o să te scoată din asta.
Pregăteşte-te să încasezi tarte.
Mai multe tarte în faţă! Presa o să înghită faza asta.
Ce părere ai, Amy?
Chiar vrei să ştii ce cred? E ceva îngrozitor în toată faza asta.
Îţi promit că banda va fi montată cu cât mai mult bun gust cu putinţă.
- Te cred. - Îţi promit.
- N-am greşit cu nimic astăzi. - Nu.
- Am făcut ce trebuia pentru client. - Îl ador.
Astăzi am exploatat cu neruşinare nişte copii nevinovaţi,
pentru a ajuta un excroc care are probleme financiare.
Vrei ultima bucată de sushi?
- Ar trebui să-ţi pese. Faci 40 de ani. - Mulţumesc că mi-ai adus aminte.
Ai ajuns la vârsta la care...
Nu mai vorbim despre ce-o să facem când o să fim mari. Suntem mari.
- E tot ce-ai avut de spus? - Da.
- Ai terminat? - Da. Am terminat.
Bine.
Toshiya, dacă cineva te-ar face nemernic de patru ori într-o zi,
ar însemna că eşti aşa cu adevărat?
- Doar de patru? Ai dormit mai mult? - Scuze. Vorbeam cu Toshiya.
De patru ori e doar un şablon. Trebuie de cinci ori ca să fie adevărat.
- Mulţumesc. Vezi, mai am o speranţă. - Nemernicule.
Mulţumesc,.
Pedro, te rog să arunci asta la gunoi.
A fost fantastic. Nu-mi vine să cred că ai făcut un lucru atât de frumos.
Nici mie. Înseamnă că sunt extrem de stresat.
Cred că mai e acolo.
Doar n-o să intri în tomberon ca să cauţi caseta plină de toate cele.
Corect. N-ar trebui să intru. Costumul meu face 2.000 de dolari. Te duci tu.
Nu te mai gândi la asta. Priveşte luna. Uită-te la ea.
Ce este? La ce să mă uit?
Nu-i frumoasă? E mare. E superbă.
Se învârte în jurul pământului, semn că nu tu eşti centrul Universului.
Merită s-o priveşti. Te uiţi?
- M-am uitat. -Uită-te încâ o dată.
Nu mă mai bate la cap. M-am uitat. Putem să plecăm?
Hai, morocănosule...
- Vrei să încetezi? -Gata.
Vreau să-ţi arăt ceva. Să-mi zici dacă-i e frumos.
Uită-te la lună. E atât de mare şi de rotundă. Mă face să mă simt minunat.
Nimeni nu-şi va da seama că am aproape 30 de ani.
Ce zici? E frumos? Sau e o tâmpenie?
Tocmai când am crezut că mai nemernic de-atât nu poţi fi,
văd că te întreci pe tine însuţi.
Apoi când mă pregătesc să te părăsesc, faci ceva frumos.
Aşa cum ai făcut în seara asta, când ai aruncat caseta.
Am văzut în tine o străfulgerare a copilului care există în tine.
Atunci am hotărât să mai rămân cinci minute, să văd ce urmează.
Janet, mâine dimineaţă iei legătura cu cei de la firma de pază.
Nimeni nu are cum să intre pe poarta de la intrare.
- De fapt, sună-i chiar acum. - E ora 3 dimineaţa.
Puţin îmi pasă dacă-i 3 dimineaţa. Oferă pază 24 de ore din 24.
Vreau alarma setată la maxim. Vreau electrocutare, carne arsă.
- Scrie tot ce-ţi spun. - "Carne arsă".
Probabil a fost un puşti din cartier. De ce eşti aşa de pornit?
- Sunt furios, nu-s pornit. - Am înţeles. Furios, nu pornit.
Poate că ar trebui să schimbăm firma de pază.
Vreau rottweileri. Nişte Rottweileri uriaşi, care să bage spaima în hoţi.
Vreau ca şi dresorului lor să-i fie frică de ei. Vreau un şanţ cu lavă.
"Şanţ cu lavă". Gnomi din cei răi?
Nu. Fără gnomi.
- Salut, Russ. Eu sunt, tata. - O clipă, Janet.
- Îmi pare rău, scumpul meu. - Ştiu că te-am rugat mai devreme,
însă ar fi bine dacă ai veni la masă. Joana şi copiii vor să te vadă.
Dacă ai puţin timp liber...
- Mă duc să dorm. - Bună idee. Şi eu voi face la fel.
Nu vreau să vorbesc cu nimeni în următoarele trei ore.
Ca să vezi! Nici eu nu vreau.
Rusty. Tată, chiar că ai început s-o iei razna.
Stai! Întoarce-te! Treci încoace!
Te-am prins.
Dă-te la o parte!
- Uită-te pe unde mergi, cretinule! - La o parte, nenorocitule!
Bună seara!
Un copil a intrat aici, mai devreme. L-aţi văzut, careva?
Nimeni n-a văzut nimic?
Pentru că puştiul care a intrat aici...
Dle poliţist!
Bună dimineaţa, dnă doctor.
Voi fi scurt. Am o întâlnire peste zece minute..
Aveţi la dispoziţie o oră de 50 de minute.
Stau numai cât să vă ia să scrieţi o reţetă.
Despre asta trebuie să discutăm. De ce nu vă aşezaţi?
Nu, mulţumesc. Nu vreau să mă aşez. De la aşezat începe totul.
Te aşezi, trec 12 ani şi tot discuţi despre maică-ta goală, la duş.
V-aţi văzut mama goală, la duş.
Nu. Vreau să spun că prefer să rămân în picioare.
Nu vreau tratament. Nu am nevoie de tratament.
Ce vă face să simţiţi asta?
Nu sunt unul dintre demenţii care umblă pe aici.
Nu fumez, nu beau nu mă îmbrac în femeie.
Dle Duritz, aşezaţi-vă şi spuneţi-mi care e problema dv.
Nu mă păcăliţi aşa uşor.
Nu încerc să vă păcălesc. Încerc să vă înţeleg problemele.
Problema. Este la singular. Problema. Una singură.
Foarte bine. Care este aceasta?
În ultimele săptămâni, m-am tot văzut cu un tip, în avion.
Înţeleg.
Nu m-am întâlnit cu el. Mi-am imaginat că-l văd cu avionul.
Aceste halucinaţii sau cum le-o zice, devin tot mai dese.
Acum am început să văd un copil.
Şi credeţi că acest copil există tot în imaginaţia dv?
Da.
Este un personaj pe care-l cunoaşteţi din trecutul dv., din copilărie?
În nici un caz din copilărie. Mi-am uitat copilăria.
Am lăsaat-o în trecut, acolo unde-i este locul.
Atât că nu vrea să rămână acolo, nu-i aşa?
Dle Duritz, văd că vi se zbate ochiul.
- Nu am nici un tic. - N-am spus că aveţi.
Mi s-au uscat ochii. Ce aveţi cu ochii mei uscaţi?
- De ce sunteţi atât de irascibil? - Am halucinaţii.
Făceţi-le să dispară, cu cel mai tare medicament aflat în drum spre birou.
Vă rog, doamnă.
Dle Duritz, veţi lua medicamentul acela puternic,
după care vă veţi duce acasă şi vă veţi lua liber pentru astăzi.
E o reţetă pentru patru pastile. Vă vor calma până mâine, la ora 16,
când vă veţi întoarce, pentru o nouă şedinţă. Promiteţi-mi că veţi reveni.
Aşa voi face.
Există un motiv pentru care aveţi halucinaţiile astea.
Trebuie să vă daţi seama care este acest motiv.
Vă mulţumesc.
Femeia în cauză cred că a fost profesoara dv. de metodă Pilates.
- Te uiţi la televizor? - Din păcate, da.
- Nu era la fel de frumoasă ca tine. - E bună.
- Arăţi senzaţional. - De ce nu spune ce i-am zis?
- E actor. Improvizează. - Dă-mi numărul lui de telefon.
- Nu are voie cu mobilul în studio. - Atunci, dă-mi un număr de telefon.
Paza de Coastă, Poliţia, înainte să explodeze.
- Poate oprim curentul în Atlanta. - Zi-mi.
Am notat. La revedere.
- Tu! - Nu te supăra! O să fac curat.
Rămâi unde eşti!
Toate astea trebuie să înceteze. Nu-i bine.
Nu ai voie să intri cu forţa în casele oamenilor.
Încalci legea. O să sun la Poliţie si-o să le spun că...
- Te cunosc de undeva? - Nu ştiu.
De ce tot vii aici?
M-am întors să-mi iau avionul. După asta, am văzut floricelele.
Avionul e al tău?
Mi l-a dat mama, de Crăciun. Cum de-a ajuns la tine?
E avionul meu. Mi l-a lăsat tata.
A zăcut prin pod, o grămadă de timp. Am avionul ăla de vreo 30...
De 30 de ani.
Atunci, de ce are scris numele meu pe el? Uită-te aici! Rusty.
- Russell Morley Durity. - Nu-mi place numele ăsta idiot.
De unde ştii cum mă cheamă?
Pe maică-ta o cheamă Gloria, iar pe taică-tu Sam.
- De unde ştii toate acestea? - Pe sora ta o cheamă Joanne...
- Însă toată lumea îi spune... - Josie.
Bună!
- Eşti cine cred eu că eşti? - Nu ştiu.
- Cum am ajuns aici? - Nu ştiu.
Sfinte Sisoe! Câţi ani ai?
- Voi face 40, peste câteva zile. - Chiar că eşti bătrân.
Eu voi face 8, peste câteva zile.
Opt. Ai opt ani.
- Eu am opt ani - Este înspăimântător.
Ba nu. E de râs.
Mă voi duce în bucutărie, să-mi fac un sandviş.
Întotodeauna găseşti un refugiu în sandvişuri.
O să-mi fac treabă, făcând sandvişuri. Vezi?
E ciudat cum de-a ştiut că lui Joane îi spuneam Josie,
însă numai eu ştiu numele secret al lui tanti Cathy, epileptica.
Tanti Spasmy.
Refugiu în sandvişuri.
Afară! Gata, halucinaţie! Afară!
- Am un coşmar? - Nu.
Nu ai nici un coşmar, pentru că nici nu exişti.
Am un coşmar, nu-i aşa? Trec printr-o depresie nervoasă.
E prima mea depresie şi nu ştiu cum trebuie procedat.
Însă sunt sigur că visez. Ai priceput? Visez!
Nn cred că visezi, pentru că vorbeşti şi pentru că ţi se zbate un ochi.
N-am timp ca să înnebunesc.
Dacă vrei să înnebunesc, sun-o pe Janet,
aşa cum fac toţi ceilalţi şi stabileşte o întâlnire.
Bun. O să intru în contact cu lumea de afară.
Bună, Janet. Eu sunt, Russ. Nu. Bine.
Am venit la etaj ca să răspund la mesaje.
Vrei să auzi ceva amuzant? Eram la parter, iar acum sunt la etaj.
Ţi-a căzut asta.
Refugiu în sandvişuri. Există un refugiu în sandvişuri.
Nu eşti decât o nălucă, una pe punctul de a dispărea.
Pregăteşte-te să dispari!
Stau pe podea şi iau un medicament foarte puternic.
Aştept să-şi facă efectul. Pregăteşte-te să dispari.
Ai dispărut?
Medicamentul ăsta foarte puternic se pare că-şi face efectul.
Sunt tot aici.
N-o să te ajut să-ţi vâri duşmanii în tomberonul ăla. Am anumite limite.
Ţii minte când ai semnat clauza de confidenţialitate?
Ţii minte că ţi-am spus că, dacă zici ceva cuiva despre ceva din firmă,
te aduc la sapă de lemn?
- E veche. - Bine. În cazul ăsta...
Îl vezi?
Da.
- Vezi un băiat? - Da. Sunt destul de sigură de asta.
Băiatul ăsta sunt eu, când aveam opt ani. Fă-l să dispară.
Eşti tu, cănd aveai opt ani?
- Şi vrei să-l fac să dispară? - Te rog.
- Cum a fost la psiholog, azi? - Fă-o!
- Cum să fac asta? - Eşti asistenta mea. Găseşte ceva!
Ai ţipat la mine. E ceva foarte util. Am mintea mult mai limpede.
Mi-am recăpătat puterile de asistentă de iluzionist.
Bună!
N-a mers. Trebuia să-mi fi pus sutienul şi chiloţeii fermecaţi.
Urcă în maşină.
- M-ai dezamăgit profund. - Sper că m-ai concediat.
- Nu. Dar s-a zis cu prima. - Cum rămâne cu asigurarea dentală?
Se pare că seful meu a înnebunit. Nu vrei să rămâi cu mine?
N-o să păţesc nimic.
Cineva să cheme Salvarea.
- De ce plângi? - Vreau acasă.
- Asta încerc, să te trimit acasă. - Am încurcat-o rău de tot?
O s-o încurci dacă-ţi mai ştergi mucii pe pielea scaunului meu!
- Adu-ţi aminte unde locuieşti. - Ar trebui să ştii şi tu.
- Nu ştiu. Ne-am mutat de 12 ori. - Ne vom muta de 12 ori?
- Da. De 12 ori. - Cum se întâmplă?
Vine un camion mare, pui toate lucrurile în el şi pleci în altă casă.
- De 12 ori. - Acolo! Acum îţi aminteşti?
Nu.
Acolo am căzut de pe acoperiş, anul trecut, în tufişul ăla.
Pe acolo s-a strecurat sub casă oposumul ăla. Îţi aminteşti?
Da. Oposumul de sub casă a fost ceva important. Cum aş putea uita?
Nu-ţi aminteşti de oposum? Era atât de mare şi avea dinţii lungi.
Ne-a luat papucii şi a fugit cu ei. Nu se poate să nu-ţi aminteşti.
Nu-mi amintesc de oposum şi pace. Abia îmi amintesc că am stat aici.
Însă tu îţi aminteşti şi asta contează. Dă-te jos.
Aşteaptă. Casa nu mai e la fel.
Cine sunt ăia?
Ce o să mă fac?
Ce mă fac acum?
Vrei să nu te mai smiorcăi?
Ştii care-i inamicul nr. 1 al copiilor sub opt ani? Autocompătimirea.
- Văd că-ţi plângi de milă, nu glumă. - Bine măcar că nu fac aşa.
Frumos din partea ta.
Chester! Vino aici băiete!
Chester! Treci încoace!
Chester! Haide. Chester!
- Vrei să nu mai ţipi? - Chester!
- Unde-i Chester? - Cine-i Chester?
Câinele meu. Câinele pe care urma să mi-l iau, după ce mă fac mare.
Cel mai tare câine din lume.
Cel pe care îl voi lua în maşină şi cu care mă voi juca. Va fi mereu cu mine.
Chester!
N-am veşti prea bune pentru tine. N-o să găseşti nici un câine aici.
- Ce vrei să spui? - Fără câine.
Nu există câini aici. Nu am nici un câine.
Fără câine? O să mă fac mare şi n-o să am nici un câine?
Exact.
- De ce nu am nici un câine? - Pentru că nu vreau nici unul.
Nu pot avea grijă de un câine. Serviciul mă ţine mereu pe drumuri.
Serviciul te ţine mereu pe drumuri? Când voi fi mare, voi fi pilot.
- Eram sigur că o să pilotez avioane. - Nu.
- Nu pilotez avioane? - Nu prea, Nu.
- Atunci cu ce mă ocup? - Eşti consilier de imagine.
Ce înseamnă asta?
- Cu ce se ocupă consilierul? - Sfătuieşte.
- Ce trebuie să fac eu? - Nu trebuie să faci nimic.
Le spui celorlalţi ce să facă. Eşti şeful tuturor. De exemplu: "Nu mai vorbi!"
N-ar trebui să existe o doamnă pe aici, pe undeva?
O doamnă care să locuiască aici? Nu. Locuiesc singur.
- Parcă ziceai că ai 40 de ani. - Am zis că am aproape 40. Şi?
Am 40 de ani, nu sunt căsătorit, nu pilotez avioane şi nu am câine?
O să mă fac mare ca să ajung un ratat.
John Jacob Jingleheimer Schmidt Este şi numele meu.
Oriunde aş merge. Lumea ţipă mereu.
"Uite-l pe John Jacob Jingleheimer Schmidt!"
Fii atent!
Sfinte Sisoe! Maică Precistă!
Uită-te la luna asta!
- Grozav! - Nu mai ţipa.
- Sfinte Sisoe! - De ce nu dormi?
Fii atent! E uriaşă.
Ce v-o fi apucat pe toţi? E din cauza lunii, nu-i aşa?
Călătoreşti timp de 30 de ani şi te apuci să ţipi la lună?
În seara asta se poate vedea destul de bine omul de pe lună!
Ţi-a zis ceva? Te-a invitat să mănânci brânză?
A făcut balonaşe cu fundul?
Pentru că, dacă-i aşa, nu mai ai de ce să te entuziasmezi pentru lună!
Scuze. N-o să mă mai entuziasmez. Evident.
Stai puţin. Pot să te îmtreb ceva?
De ce uneori luna pare portocalie?
Pentru că există o lungime de...
Lasă vorba şi treci la culcare. Sau, mai bine, dispari.
Eram sigur. O să mă fac mare ca să ajung unul care habar n-are de nimic.
Şi care nu are nici măcar un câine!
Puştiule!
Asta-i bine.
Poate că Russ ne va explica mai bine decât am reuşit s-o fac eu.
- Iată cum stă situaţia, dle Vivian. - Poţi să-mi spui Vivian.
Vei ieşi în public, pentru prima ofertă de acţiuni. Programul tău e minunat,
însă pentru a ajunge în Fortune 500 trebuie ca lumea să te vadă bine.
- Aici intervine un anumit risc. - Exact. Riscul e destul de mare.
- De ce să mă schimb? - Hai să analizăm situaţia.
Locuieşti într-o baracă.
Nu mă tund şi nu-mi dau jos barba.
Uite ce e ZZ. Dacă vrei să mergi cu vaca la târg, nu schimba nimic.
Însă dacă vrei să ajungi pe prima pagină a lui Wall Street Journal,
atunci va trebui să schimbi ceva.
Îl cunoşti?
- Un prieten? - Nu.
E un băieţel. Nu cunosc nici un băieţel.
- Mor de foame! - Părinţii îşi trimit copiii la cerşit.
Russ Duritz! Mi-e foame! Dă-mi să mănânc! Mi-e foame!
Vă rog să mă scuzaţi o clipă.
Ce cauţi aici? Am crezut că ai dispărut.
- Nu ştiu cum să dispar. Mi-e foame. - Bună!
- Eu sunt Amy. Tu cine eşti? - Rusty.
Cine-i Rusty?
- Nepotul meu. - Nepotul tău?
- Da. Băiatul surorii mele. - Cel care merge la colegiu la toamnă?
- Nu. Celălalt. - Melissa?
Da. Copilul ăsta e Melissa.
E celălalt. Cel de care nu-i place să se vorbească.
Asta explică faptul că nu mi-ai pomenit niciodată de el.
Poate nu-i cazul să-ţi povestesc chiar totul.
- Te distrezi cu unchiul tău? - Nu prea. Mă lasă să dorm afară.
Nu-mi dă să mănânc dimineaţa şi nu are nici măcar un câine.
Asta chiar e o problemă. L-ai lăsat să doarmă afară?
- În cort. - Ai cort?
- E al lui. - Nu i-ai dat să mănânce dimineaţa.
Nu moare dacă sare peste o masă.
- Rusty, ţi-e foame. - Sunt mort de foame.
Hai să mâncăm.
Nu. Nu are voie să mănânce. Trebuie să-l duc înapoi la maică-sa.
Nu iuta de întâlnirea de astăzi cu Kenny. La revedere Rusty!
Mi-a părut bine de cunoştinţă.
Nu mai face faţa asta de îndrăgostit.
Îmi place de tipa aia, Amy. Pun pariu că ei îi plac câinii.
Nu numai că rămân cu tine pe cap, însă nici nu ştiu ce să fac.
Ce-ar fi să mâncăm ceva?
De ce? Dacă nu ştii ce să faci, te apuci să mămânci?
Nu. Pentru că aşa scrie, acolo sus.
MÂNCAŢI AICI
Bine. Ce-ar fi să mâncăm ceva?
Ce să vă aduc?
Frigănele, clătite şi costiţă prăjită.
Aduceţi-i ceva sănătos.
Scuze, însă nu avem decât mâncare cu amidon, cu zahăr, cu sare,
plină de colesterol, mâncare cu un gust deosebit de bun.
- Te face să te simţi bine. - Frigănele, clătite şi costiţă.
- Un shake cu lapte? - Cu ciocolată şi multă frişcă.
- Dv, ce doriţi? - O omletă cu fasolea fermecată.
Cineva nu şi-a băut cafeaua de dimineaţă. V-o aduc imediat.
Adu-o înainte să vă dispară localul. La ce te uiţi, bătrâne?
- Ce cauţi aici? - Mănânc micul dejun.
Nu asta. Te-am întrebat de ce ai venit încoace.
Nu ştiu. Pentru un avion de jucărie?
L-ai luat înapoi şi degeaba. E mai rău decât la început.
- Ce mă fac cu tine? - Ce vrei să faci?
Să te pun la regim, dolofanule. Să nu mai fii un ratat şi jumătate.
Asta-mi este meseria. Îi fac pe ceilalţi să arate bine.
Problema e că ai avea atâtea de făcut. încât nu ştiu de unde să încep.
Mi-ar plăcea să n-o mai încasez aşa de des. Copiii râd mereu de noi.
- Iar asta mă face să sufăr. - Cum de nu mi-am dat seama?
De asta ai venit. O să te învăţ să te baţi.
Să ştii că de tine râd copii, nu de mine. Dacă râd de mine, sunt terminaţi.
- Dacă râd, sunt terminaţi? - Da.
Râzi, eşti terminat.
- Gata, linişte... - Ştii ceva? Trebuie să fac pipi.
Sigur ştii pe cineva care mă poate învăţa să mă bat?
Cred că găsesc pe cineva.
Nu-i minunat că amândoi ne uşurăm în acelaşi timp?
Ba da. O să-mi aduc aminte de asta câte zile o să am.
O să mai iau o bucată, cumpa mea.
Zi-mi că nu mănânci pizza, Kenny?
Peste cinci săptămâni urmează să-ţi aperi titlul şi mănânci pizza?
Mănânc de nervi. Şi tu ai fi nervos dacă te-ai însura mâine.
Aş fi nervos dacă mireasa m-ar lăsa pentru că sunt prea gras, Giselle...
- Cât ai pus? Încă 10 kg? - Nu.
- Pune-o înapoi. - Nu te lasă să mănânci?
- Nu are nevoie de pizza. - Cine e?
- E nepotul lui Russ, Rusty. - Nu ştiam că ai doi nepoţi.
- Cum arăt scumpa mea? - Ca Adonis.
- Adonis! - Ce este?
Pot urca în ringul tău, ca să-l învăţ câte ceva pe pifan?
- Sau, mai bine. Învaţă-l tu. - Cu mare plăcere.
Te învâţ, ca data viitoare când te mai face "pifan", să-l arzi să nu se vadă.
Excelent.
Vrei să fii pocnit sau ce-i cu tine?
Ridică braţele şi apără-ţi bărbia. Dacă te-am atins la bărbie, eşti gata.
Asta-i lovitura nr. 1, iar asta nr. 2. Loveşti 1, 2.
Încearcă! Perfect.
- Fereşte-te. - Haide.
M-ai lovit.
Din păcate da. Dar n-o să mor de supărare din atâta lucru.
Sau poate c-o să mor. Haide, luptă.
Haide, puştiule. Luptă!
Arde-l să nu se vadă!
Tu cu cine ţii?
Uşurel, micuţule Tyson. Nu dai în adversar când e la podea.
- Ei dau în mine când sunt căzut. - Cine?
- Copiii, la şcoală. - Are probleme la şcoală.
De ce nu spui aşa? Eu îl învăţ box, iar lui îi trebuie luptă de stradă.
Arată-i priza cu picioarele, la lupte.
Asta chiar c-o să-mi prindă bine.
- Ai observat cât de bine seamănă? - Sunt doar rude, nu-i aşa?
Presupun că da.
Biroul lui Russ Duritz. Cu ce vă pot fi de folos?
- Eu sunt. Ce mai e? - Tu eşti.
N-ai mai sunat de patru ore. Am crezut c-ai murit. Ce-ţi mai face mini-ego-ul?
- Foarte amuzant. Ce mai e nou? - Ai 19 mesaje.
- Le vrei pe toate? - Da.
Să vedem. Bob Riley, Bob Riley, Non Bob Riley, Non Bob Riley, Bob Riley.
Bob Riley Sunt sigură că mai e unul Bob Riley...
- Amy! Unde vă duceţi? - La mine, să mâncăm nişte îngheţată.
- Îngheţată? - La revedere!
Pot să te întreb ceva?
Eşti prietena noastră?
Ciudat mod de a pune o întrebare. În general, nu.
Pot să te întreb ceva? - Desigur.
Eşti nepotul lui?
În general, nu.
Însă eşti rudă cu el?
- Cât de apropiat îi eşti? - Destul de apropiat.
- Cât de apropiat înseamnă "destul"? - Destul de mult.
Dumnezeule!
E fiul tău! Ai un băiat!
Atâta timp, şi nu ai spus nimic!
Eşti un tată care nu-şi plăteşte pensia şi care azi îşi vede copilul.
Cine-i mama? Nu-mi spune! Nu vreau să ştiu.
Ştiu! E puicuţa aia suedeză, nu-i aşa?
- Ingeborge sau Suedenbufer. - Inga?
- În fond, puţin îmi pasă de tine! - Nu vezi că nu-i suedez?
Nu sunt fiul lui. Pe cuvântul meu.
Atunci, cine eşti?
Russ?
V-am urmărit cu atenţie pe amândoi şi mi-e martor bunul Dumnezeu,
se întâmplă ceva foarte ciudat.
- Trebuie să-i spunem. - N-o să-i spunem.
- Ce să-mi spuneţi? - Haide, spune-i!
Gura! Nu-i spunem nimic. N-o să ne creadă. Va zice că mă moşteneşti.
- Ne trosnim degetele. - Tot n-o s-o convingem.
Îi zici ceva ce ştiu doar eu, apoi ea mă întreabă. Ceva, gen tanti Spasmy.
Cum crezi c-o să ţină asta?
-Îi arătăm cicatricea. - Oricine poate avea o cicatrice.
- Semnul din naştere. - Ar putea fi o simplă coincidenţă.
- O să ne creadă. - N-o să ne creadă.
- Sunt sigur c-o să ne creadă. - N-o să ne creadă.
- Ba da! - Ba nu!
Era mai bine dacă pe jos ar fi fost un covor.
Ce ţi-am spus?
- Nu-ţi mai mânca unghiile. - Lasă-mă în pace.
Sunt îngrozită şi uluită.
99 de posturi şi nimic interesant de văzut.
Cum e posibil aşa ceva?
Habar n-am. Uită-te la el.
- Te face să-ţi fie jenă de tine. - Nu ai de ce să-ţi fie jenă.
Eşti adorabil.
Erai adorabil, atunci.
Ia degetul din nas. Uită-te cum e tuns. Parcă aş fi Hermits.
Vorbesc de parcă aşi avea gura plină de salivă.
Desigur.
Faptul că arăt jalnic nu te face să mă dispreţuieşti?
Nu. De ce?
Tu te dispreţuieşti?
Atunci când îl privesc, văd numai amintiri oribile.
Amintiri pe care am încercat să le uit în tot restul vieţii.
Îmi pare rău.
Kenny. Mai aştepţi cu nerăbdare nunta de mâine?
Dumnezeule, mâine e nunta. Aşteaptă puţin.
Nunta... Ce facem cu el.
- Îl luăm cu noi. - La un eveniment important?
Ai înnebunit? Vor fi oameni care mă respectă. Mă va umili în public.
Îţi interzic să te ataşezi de el. Ce este, Kenny?
Cui i s-a făcut rău?
Slavă Domnului că nepotul tău i-a luat locul micului James.
Nici unul din ceilalţi copii nu era destul de gras pentru costumul lui.
O să fie bine. Nu-ţi face griji.
Nu-ţi face griji. O scoţi şi o arunci sub o masă, când nu se uită nimeni.
Adevărat?
Sfinte Sisoe!
Russ!
Scuze, Clarissa. Dansam.
- E ceva foarte important. - Nu acum.
E ceva foarte, foarte...
Te scot din sărite, pur şi simplu. Situaţia se schimbă când sunt ai tăi.
Apropo, când o să te hotărăşti să te aşezi la casa ta?
După ce o să redevii disponibilă.
- Eram cât se poate de serioasă. - Şi eu.
Amy, vreau să te întreb ceva, foarte important.
Bine.
Ce e cu femeia cu care ai venit?
Cu Amy? Nimic. Lucrăm împreună. O cunosc de foate mult timp.
Ştiu că nu ne cunoaştem de prea mult timp.
Nu te teme. Când o să întâlnesc persoana potrivită, o să-i cer mâna.
În caz că n-o să rămân prea mult timp prin preajmă...
Se pare că cineva face mişcarea chiar în clipa asta.
Amy, vrei să te căsătoreşti cu mine?
Gata. Haide.
Dă-mi drumul, haidamac nemernic!
M-a întrebat ceva. Nu vrei să afli răspunsul meu?
Nu. Nu avea dreptul să întrebe. Tu şi cu mine nici măcar nu suntem...
- Ba suntem. - De când?
VDTT
- Poftim? - Vezi-ţi de treaba ta.
- Vrei să-mi afli răspunsul sau nu? - Care e răspunsul tău?
- Chiar aşa, care e? - Încearcă încă o dată.
Cu ceva mai puţină indiferenţă şi ceva mai multă căldură în voce.
- Care e răspunsul tău? - Chiar aşa, care e?
Chiar vrei să ştii?
- Du-te la plimbare. - Eu am întrebat-o.
Valea.
- Care e răspunsul tău? - Răspunsul meu este...
- O să mă mai gândesc. - Adevărat?
Asta pentru că ceea ce înainte părea cea mai proastă idee din lume
a ajuns ca în ultimele 12 ore să se schimbe în ceva mai puţin oribil,
deschizând un mic interval de timp în care ai avea o şansă.
Şi dacă nu vreau să folosesc această şansă care mi se oferă?
E clar că există ceva în tine care doreşte acest lucru.
Şi tocmai acea parte din tine mă face să mă mai gândesc la asta.
Îmi ceri să mă mai gândesc la asta?
Aşteaptă. Stai puţin. Aşteaptă niţel.
Mă duc să aduc băiatul din parcare. Maşina de la băiatul din parcare.
Simte dragostea pe propia piele. Înaintea meciului din după-masa asta,
Rilez a invitat 12 copii pentru o bătaie cu frişcă,
cerându-şi scuze pentru ceea ce el consideră a fi o informaţie eronată.
Până la urmă te-ai vârât în tomberon, după ce am plecat.
Eu am filmat imaginile alea. Sunt complice la toate astea.
Chiar a dat banii sau a amânat transferul sumei?
Sărmana Amz. Îndrăgostită de un şef lipsit de scrupule, sclav al clientului.
Inamicul nr 1 al...
Russ, persoana căreia îi plâng de milă nu sunt eu.
E numai vina mea. Am făcut o greşeală uriaşă.
Am crezut c-ai să te schimbi.
Îmi pare rău. Îmi pare nespus de rău.
Ştii care-i parte cea mai tristă în toată povestea asta?
Ai fi putut deveni un tip extraordinar.
Nu se poate!
Când n-o să mai dăm cu piciorul ocaziilor care ni se oferă?
Russ, trebuie să ne schimbăm.
Trebuie să schimbăm ceva.
Nu-i minunat că ne vine să facem...
- Mâine e ziua noastră de naştere. - Ştiu.
Pot să te întreb ceva?
- Ce se va întâmpla în continuare? - Ce vrei să spui?
Mă refer la ce mi se va întâmpla mai departe.
Ce se va întâmpla până voi ajunge la vârsta ta?
- Am să fac vreodată ceva bine? - Da. Vei face multe lucruri bine.
Cum ar fi?
Vei termina şcoala elementară aproape întreg.
În liceu, deşi vei rămâne acelaşi ratat, nu vei mai fi prost.
Vei trage tare de tot şi vei avea note foate bune.
Vei căpăta o bursă la UCLA.
- Sunt inteligent? - Foarte inteligent.
Însă rămâi un ratat. Treci în pat.
Dă-te mai încolo.
La facultate, situaţia devine şi mai bună.
Vei intra în echipa de atletism, vei lua un profesor de dicţie.
Vei trage tare de tot şi vei termina ca şef de promoţie.
Îţi vei da masteratul în afaceri.
- După ce voi trage tare de tot. - Asta vei face toată viaţa.
Partea cea bună este că, deşi acum eşti un tip vrednic de milă,
în cele din urmă vei ajunge un personaj cu multă putere...
Care n-are un câine sau o femeie.
Aşa mă vezi tu pe mine? Ca pe unul care nu are câine sau femei?
- Şi cu un ochi care se zbate. - Corect.
- Când voi căpăta ticul ăsta? - Am uitat.
- Când voi învăţa să conduc maşina? - La 16 ani.
- Când voi avea prima maşină? - La 18 ani.
- când voi fi muşcat de o femeie? - La 17 ani.
- Când voi afla ce e o muşcătură? - În nici un caz în seara asta.
Russ.
Acum înţeleg cu ce te ocupi. Adică ce voi face, când voi fi mare.
- Mi-am dat seama cum să explic. - Te ascult.
Îi ajuţi pe oameni să mintă, pentru a se da alţii decât sunt.
Da.
- Vezi? Nu era greu de explicat. - E o definiţie destul de bună.
- Noapte bună, amice. - Noapte bună, puştiule.
Aici ABC-7, LOs Angeles. Ştirile văzute pe viu.
Bună seara şi bun găsit, sunt Harold Greene.
Bună seara, voi toţi! Sunt Deirdre Lafever. O nouă urmărire în viteză,
pe o autostradă din Los Angeles, acum cu mama unui copil de opt ani.
Urmărirea a început în acestă seară, pe la 20:30, când poliţia...
Mulţumesc, Don. Ne vedem mâine.
Am auzit "voi toţi".
Merge la fix.
Domnul consultant de imagine.
Ce zici? Nu-mi spune! Am părul prea mare.
Nu. Arată bine. Te invit la o cafea?
Stii cum e când te destăinui unui necunoscut.
Dacă ce mi-ai spus e adevărat, atunci e cel mai ciudat lucru auzit vreodată.
- Mi se pare ceva perfect normal. - Adevărat?
De ce n-ar veni copilul care ai fost să te ajute să-ţi rezolvi problemele?
- A venit să mă ajute? - Desigur.
Doar nu ţi-ai imaginat că e invers?
Poate că şi el are nevoie să-l înveţi câte ceva,
însă poate c-a venit ca să-ţi aduci aminte de câteva lucruri.
- Te-ai gândit vreodată la asta? - Nu. Până acum, nu.
Mâine vei face 40 de ani.
N-ai realizat nimic valoros în toată viaţa ta...
Banii nu intră în calcul.
Nu ai nici un prieten. Abia dacă te mai vezi cu familia.
Şi tocmai ai pierdut singura femeie care însemna ceva în viaţa ta.
Cine, Amy? Fii serioasă...
Ni-i singura femeie din lume. Este angajata mea.
E deranjată psihic. Îşi mănâncă unghiile. Unghia.
Unghia asta. Dumnezeule...
Cât timp îsi dă seama ce-i cu el, puteţi să-mi daţi o cafea? Mulţumesc.
Nu te opri. Continuă... Cum e?
Mă întreabă mereu de viitorul lui. De trecutul meu. Nu i-am zis prea multe.
- Asta-i foarte bine. - Ţi se pare că-i bine?
De ce? Tu ce ai face?
Dacă micuţa Deirdre ar apărea aici,
în uniforma ei prea strâmtă, întrebându-mă ce va urma?
I-aş spune: "Scumpa mea, nu-ţi face griji, totul va fi perfect."
Câţi dintre noi ajung ceea ce vor să fie, când sunt mici?
Câţi dintre noi ajung astronauţi sau balerine?
Cu toţii facem tot posibilul pentru a reuşi.
Trebuie s-o duc acasă pe Deirdre cea mare.
Dacă vrei să afli mai multedespre copilăria ta, ai sursa la îndemână.
Aşa este.
Îţi mulţumesc că ţi-ai timp să mă ajuţi.
Nu înceta să ceri ajutorul, Russ. S-ar putea să-l capeţi.
- Mulţumesc. - Ai grijă de tine.
La revedere, voi toţi!
Janet, eu sunt. Îmi cer scuze că sun la ora asta.
Nu-i nimic. O să-mi revin.
Amână-mi toate întâlnirile de mâine pentru vineri.
- Altceva? - Atât.
Ba nu, aşteaptă. Ar mai fi ceva.
Află de luna plină pare uneori portocalie, atunci când răsare.
- O să încerc să aflu. - Noapte bună.
Pustiule... Rusty...
Bună!
Vrei să mă ajuţi cu ceva? S-ar putea ca aşa să te întorci în timpul tău.
- Desigur. - Bine.
Orice, despre mine?
Da. Orice care să mă ducă înapoi în timp.
Ştii cum îmi place să caut omizi, să le bag în borcan, să le hrănesc
şi să le văd cum se transformă?
Nu.
După asta, într-o bună zi, ies din cocon şi e minunat.
Nu-mi amintesc absolut nimic. Continuă... Mai zi-mi câte ceva.
Dar anul trecut, de ziua lui Josie, când mi-am vârât caşcaval în nas?
- Nu ai nişte şesari? - Nu. Treci la pescuit.
- Nu ai patru? - Nu. Treci la pescuit.
Nu ai nişte şeptari?
Povesteşte-mi despre tata.
Uneori mă lasă să-l ajut când lucrează la maşină.
Însă dacă greşesc ceva, ţipă la mine.
Uneori, după asta îmi cumpără îngheţată. Nu-mi place să greşesc.
Aşa cum a fost săptămâna trecută, când am pierdut un şurub.
Mi-a fost frică să-i zic. L-am găsit în buzunar, mai târziu. Uite-l, îl am.
Mi-e frică să i-l dau înapoi.
Nu ai nişte nouari?
Nu.
Diriginta de anul trecut era dna Kikelman.
Era mult mai bună decâtdl Lupus, tipul cu pata aia pe faţă.
- Nu îmi amintesc de tipul cu pată. - De ce mă întrebi toate astea?
Am uitat o întâmplare care a însemnat enorm pentru mine.
Dacă mi-o voi aduce aminte, s-ar putea să te pot duce înapoi acasă.
Eşti sigur că nu-i vorba de pata aceea purpurie?
- Nu e vorba de pata aia. - Era o pată uriaşă.
- Mai poveşteşte-mi de clasa a doua. - De ce? Nimeni n-avea pete atunci.
Cel mai bun prieten era Tim Wheaton, până acum câteva luni. Îl mai şti?
- Nu. - Acasă la el miroase mereu a peşte.
Am fost prieteni până s-a înhăitat cu Vince şi cu ceilalţi golani.
A aruncat cu o piatră după mine şi de atunci nu mai suntem prieteni.
- A aruncat cu o piatră după noi? - Da.
De ce?
Golanii stau în pauză în curtea şcolii şi se iau de copii.
În spatele grădiniţei.
- Acolo unde nu-i vede paznicul. - Acolo unde-i topoganul?
Da. E unul uriaş. Ţi-l aminteşti?
- Continuă. - Sunt patru golani.
Dacă nu le place de tine, îţi fac viaţa un coşmar.
Lucrul cel mai rău este că chinuie animalele.
Mai ales un câine cu trei picioare.
Tripod! Pe câine îl cheamă Tripod! - Mi-am adus aminte numale câinelui!
Acum ştiu de ce ai venit. Asta-i întâmplarea. Bătaia cu Vince Kajinski.
S-a întâmplat în ziua când am împlinit opt ani. În urmă cu exact 32 de ani.
Sfinte Sisoe!
Fii atent la maşină.
Fii atent la hainele tale.
Sfinte Sisoe!
- Am reuşit, puştiule! - Sunt acasă? Suntem în 1968?
Nu încape îndoială. La ce oră sună de pauză?
- La 10:30. - În 15 minute ne schimbăm viaţa.
Se va întâmpla foarte repede. Adu-ţi aminte ce te-a învăţat Kenny.
Bărbia în piept şi joc de picioare.
Uite! Acolo-i toboganul cel mare. Îţi aduci aminte?
Atunci părea mult mai mare.
Ţin minte că nişte golani l-au legat pe Tripod, câinele fără un picior.
Tu ai încercat să-i iei apărarea şi ai încasat-o rău de tot.
- Nu se poate. L-am salvat? - Nu. Te-au doborât la primul pumn.
De aici renumele de ratat, în următorii opt ani.
şi vieţile noastre distruse în urma acestui eveniment.
În curând, Vince şi cohortalui vor apărea de după colţul ăla.
Uite-i!
O se te cheme le ei.
Când vei ajunge, o să-l vezi pe Tripod legat.
- Întrebări? - Da. Ce e aia o cohortă?
Rusty! Vino încoace!
E ziua ta, nu-i aşa? Avem un cadou pentru tine.
Nu te obligă nimeni să faci asta. Nu trebuie să te baţi azi.
Haide odată!
Nu. Dacă nu mă bat azi cu ei, va trebui s-o fac mâine sau poimâine,
iar astăzi eşti aici, lângă mine.
Ai dreptate. Azi sunt aici lângă tine.
O să reuşesc.
O poţi face. Nu te teme. - Vin imediat!
Eu voi fi aici.
De ce ai venit aşa de greu?
O să fie super. De ce nu vii cu noi?
- Ăsta-i cadoul tău. - Marfă, nu-i aşa?
- Ce faceţi? - Câinele ăsta nu face doi bani.
Vrem să-l vedem cum fuge. Aprindeţi artificiile.
Daţi drumul câinelui. Sunteţi nişte nemernici.
- Cum ai spus că suntem? - Nemernici.
Ce dobitoc...
A fost marfă.
Suntem cei mai tari.
Vince, întoarce-te!
O să capeţi ce-ai căutat.
- Stai! - Ce e, fricosule? Vrei să plângi?
1, 2.
Zi ˝piua˝!
- Cere-ţi scuze! - Nu.
- Zi ˝piua˝! - Piua. Îmi cer scuze.
Bravo? Ai învins! Sfinte Sisoe! Ai reuşit!
Chiar aşa, yabba-dabba-doo. Ai câştigat lupta.
Am reuşit! Am făcut ce trebuia făcut. De-acum totul va fi altfel.
- Cred că da. - S-a terminat cu necazurile mele.
- S-a terminat, nu-i aşa? - Nu.
Ce este?
Nu s-a terminat. Va fi şi mai rău.
- Mult mai rău. - Cum adică? Am câştigat lupta.
Nu era vorbă de luptă. Nu asta era întâmplarea.
Necazurile nu s-au terminat.
Ţine punga cu gheaţă pe ochi, fiule.
Dle Branch, aveţi rapoartele pe birou.
- Îmi pare rău, mamă. - Nu-i nimic.
Îmi pare rău că a trebuit să veniţi. Ştiu că nu vă simţiţi prea bine...
Vă rog să nu îl pedepsiţi. Astăzi este ziua lui.
Tati s-a întors acasă!
Gloria! Ce faci? Ai înnebunit?
N-am nimic.
Te duc înăuntru. Tu să stai acolo!
Nu-l speria. A avut o zi dificilă.
Doctorul a zis că n-ai voie să ieşi afară din casă.
- Ce te-a apucat? - Îmi pare rău.
Să-i faci una ca asta mamei tale... Vrei să o omori mai repede?
- Cum? - E pe moarte.
Iar tu faci numai nebunii. O omori cu zile!
- Am găsit şurubul. L-am găsit. - Nu mai plânge.
Uite şurubul, tată. Uite-l! L-am găsit!
- Nu mai plânge. - Uită-te la şurub.
Nu mai plânge.
De acum trebuie să te porţi ca un om mare. Ai înţeles?
- Am înţeles. - Maturizează-te.
Mama e pe moarte.
Ştiu.
- Se va întâmpla curând? - Da.
Înainte de următoarea ta zi de naştere.
- E din cauza mea? - Nu.
Nu va fi din cauza ta.
Nu e din vina ta.
Tata a spus ce-a spus atunci pentru că-i e teamă.
Va trebui să te crească singur şi nu ştie cum să facă.
Am crezut că tu nu plângi niciodată.
N-am mai plâns de la opt ani. Presupun c-o să plâng din nou.
- De ce? - Pentru că ştiu de unde am acel tic.
Cineva să cheme Salvarea!
O să am nevoie de ea, nu-i aşa?
Vrei să plecăm de aici? Haide...
- Hai să mâncăm ceva. - Bine. Însă mănânc ce vreau.
E oribil. Dă-mi si mie de la tine.
- Nu mai pari atât de supărat. - De ce?
Pentru că n-am schimbat nimic.
Pentru că va trebui să ne batem cu Vince pe tot timpul şcolii?
Şi pentru că vom fi nişte urâţi în timpul liceului?
- Urâţi, nu însă şi proşti. - Nu vom fi proşti.
Şi pentru că la facultate vom fi un nemernic fără prietenă,
fără câine şi cu un ochi care se zbate?
Şi pentru că v-om avea o familie până la 40 de ani.
Ce-a fost a fost.
Da.
E ziua noastră de naştere!
La mulţi ani! Noroc, puştiule!
- Salut, băiete! Cum te cheamă? - Chester, vino încoace!
Ai auzit cum i-a spus câinelui?
Chester.
N-ar putea fi... Nu e...
Nu se poate.
Îţi place avionul ăla vechi?
Tu ai făcut asta.
- Tu ai lăsat avionul la uşa casei. - Da. Mi-am zis că e mai bine aşa.
- Ai avut dreptate. - Pun pariu că ai multe întrebări.
Nu mă deranjează.
Mai ai 30 de ani ca să le găseşti răspunsurile. Eu trebuie să plec.
Mă aşteaptă familia.
Mi-a părut deosebit de bine să te revăd.
Pe curând...
La revedere!
Sfinte Sisoe...
Am reuşit.
Sfinte Sisoe!
Am reuşit!
- Va fi bine! Vom fi bine! - Totul va fi bine!
- Eşti pilot! - Ba tu eşti!
- Vom deveni piloţi! - Ne vom face piloţi!
Ai văzut câinele nostru?
- Cum îl cheamă? - Chester.
Cel mai tare câine din lume!
Ai văzut familia noastră?
Incredibil.
- Parcă o ştiu de undeva pe bătrânică. - Şi eu.
Fii atent cum decolăm.
Nu sunt un ratat!
Uită-te cum zburăm.
Puştiule?
La revedere, puştiule.
Mulţumesc.
Bună! Am venit.
Russ?
Sunt în spate. Vin imediat.
Am câteva întrebări. De ce nu sunt la birou? De ce nu eşti la birou?
Unde ai fost?
- L-ai sunat pe tata? - Da. I-am zis că-l ajuţi la mutat.
Era să facă un atac de cord, dacă asta ai avut de gând.
- Şi biletele pentru Hawaii? - Două locuri, la clasa întâi.
Plecarea este la ora 14.
Ai un pix? Schimbă numele astea. Foloseşte cartea mea de credit.
Russ?
- Îmi place la nebunie! - Aloha, Janet.
Hawaii-ul îmi place la nebunie.
- Vrei să intri? - Da.
Uneori, luna plină pare portocalie atunci când răsare deoarece
trecâd prin atmosferă, lumina albastră devine difuză, în timp ce lumina roşie ajunge la noi...
... asta în cazul În care v-aţi pus vreodată întrebarea.
Aţi urmarit filmul artistic: THE KID -= PUŞTIUL =-
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro